HOVEDSTADEN
Der er han!
Avskjær ham!
Stopp ham i...
Der!
- Løp! - Løp!
Han er der! Ta ham!
Der er han. Ikke la ham slippe unna!
Kom igjen!
Etter ham!
Stopp!
En jordtemmer.
Fort!
Kom igjen!
Nå!
Han dro den veien!
Få den til Jordkongen. De skal starte en krig!
- Der! - Løp nå!
Du er for sen.
Kampplanene er allerede på vei til Jordriket.
Bra.
Det betyr at alles øyne vil rettes mot Jordriket.
Alle øyne unntatt våre.
Vi er klare til angrepet.
Når kongen din mottar planene,
vil han omdirigere styrkene sine til grensene deres
og samle støtte fra de andre nasjonene.
Vannstammene og luftnomadene og hele verden
vil rette oppmerksomheten mot jordtemmerne.
Ville du at vi skulle vite det?
Vi er ikke målet.
Jeg sikter høyere.
Mye høyere.
Hvorfor gjør du dette?
Fordi det er vår tid.
Et mesterlig knep, Deres Høyhet.
Men taktisk sett er ikke lufttemmerne trusselen.
Det handler ikke om lufttemmere. Det handler om en som bor blant dem.
Den eneste som kan stå i veien for oss.
Men avataren er ennå ikke avslørt.
Derfor må vi drepe dem alle.
Vann.
Jord.
Ild.
Luft.
I årtusener har de fire nasjonene levd i harmoni,
en fred gjort mulig av avataren.
Den eneste med evnen til å styre alle de fire elementene
og beskytte den delikate balansen mellom nasjonene.
Når en avatar dør,
blir ånden gjenfødt i en ny kropp i en evig syklus.
Siden den forrige avatarens død,
har den nye inkarnasjonen ennå ikke dukket opp.
Så Ildherren Sozin, den nådeløse lederen av Ildnasjonen,
tror dette er hans øyeblikk til å starte en nådeløs kampanje
for å erobre verden.
Hans første steg er å eliminere den ene personen
som kan stå i veien for ham.
Den neste mesteren av alle de fire elementene,
en lufttemmer som kanskje ikke er klar for ansvaret ved å være
avataren.
DET SØRLIGE LUFTTEMPLET
Aang!
Se!
Hvem ellers?
Skrytepave.
Hva? Jeg bare nøt utsikten.
Munken Tsutop har lett etter deg. Du skulket treningen igjen.
Det er de samme øvelsene. Du vet at jeg kan alt dette.
Aang.
Du er kanskje flinkere enn de andre, men det er mye du må lære.
Tro det eller ei,
kanskje du en dag vil ønske at du tilbrakte mer tid med lærerne dine.
Du og de andre studentene må hjelpe til med å gjøre klar
til kometfestivalen.
Det gjenstår arbeid før luftnomadene fra de andre templene kommer.
Hvor mange kommer?
Vent. Hva er den lyden?
Se! Der oppe!
Se på dem.
Det er så mange!
Se på dem!
Alle sammen.
Kom igjen, Aang! De er der oppe!
Vent!
Har du sagt det?
- Det var ikke rett tidspunkt. - Rett?
Vi kan ikke vente til rett tidspunkt. Vi må snakke med rådet nå.
Aang har alltid vært et vidunderbarn.
Den yngste lufttemmeren som har fått mestermerkene.
Men han er bare tolv.
Vi kan ikke be ham om dette.
Ildherren Sozin vil angripe Jordriket.
Vannstammene sender krigere for å hjelpe jordtemmerne,
og vi må også hjelpe dem.
Og vi trenger avataren.
Ja, Aang er mektig, men det er mye han må lære
om ansvar,
forventninger,
ofring.
Mest av alt må han vite hvem han er.
Hvis vi sender ham bort før han vet det, kan han mislykkes i å være det vi trenger.
Og han og verden vil kanskje aldri komme seg etter det.
Avatarens rolle er et tungt ansvar, ikke ment for et barn.
Men det er ikke vår sak å velge hvem som bærer den byrden.
Jeg er redd du har blitt for glad i Aang til å se det, bror Gyatso.
Aang må dra for å begynne å trene i de andre disiplinene,
og vi får håpe at det ikke er for sent til å gjøre en forskjell.
- Er kometfestivaler alltid så mye jobb? - Den siste var for hundre år siden,
og jeg er ikke gammel nok til å ha sett den.
Du kunne ha lurt meg.
- Husker du sist jeg tok deg med hit? - Ja. Da jeg fikk tatoveringer.
De fleste merkes i hovedhallen,
men jeg ville at du skulle få dine i Yangchens nærvær,
den siste luftnomaden som var avatar.
Da hun døde, ble den neste avataren født inn i neste nasjon i en evig syklus,
så etter Yangchens død
kom Kuruk fra vannstammene, så Kyoshi fra Jordriket...
Og så Roku i Ildnasjonen.
Det betyr at den neste avataren igjen blir en lufttemmer.
Ånden hennes gir gjenklang i en av oss.
Aang, du har alltid vært spesiell.
Den mest talentfulle lufttemmeren jeg kjenner.
- Jeg ba aldri om å være spesiell. - Men det er du.
Aang,
du er avataren.
Ildnasjonen har begynt på en mørk sti.
Handlingene deres truer med å få verden ut av balanse.
Bare avataren, den ene personen som kan mestre alle fire elementene,
kan redde verden.
Verden trenger avataren.
Verden trenger deg, Aang.
Du må dra med en gang og trene i de andre disiplinene.
Med en gang?
Forlate vennene mine? Hjemmet mitt? Forlate deg?
Dette ville vært en stor byrde for noen,
men du er ikke hvem som helst.
Du er sterk og snill og sjenerøs.
Husk det.
Husk hvem du er, for jeg kan ikke se for meg en bedre person med denne kraften.
Men jeg vil ikke ha den.
Derfor blir du en stor avatar.
Hvorfor må jeg være annerledes?
Kan jeg ikke bare late som jeg er vennen din?
Du er vennen min.
Du vil alltid være vennen min.
Hei, Appa.
Får du heller ikke sove?
Gyatso sier at jeg skal være avataren.
Jeg.
Munkene lar meg ikke mate bisonen, og jeg skal liksom redde verden?
Han sa jeg må huske hvem jeg er.
Men jeg vet hvem jeg er.
Jeg liker å spille luftball, spise kake og tulle med vennene mine.
Det er den jeg er, ikke en som kan stoppe Ildnasjonen.
Ikke en som kan stoppe en krig.
De andre sier at jeg er heldig på grunn av det jeg kan,
men jeg ville byttet plass med dem.
Jeg vil ikke dra. Jeg vil ikke ha ansvaret.
Jeg er redd for kreftene mine og for å være alene!
Jeg er redd.
Du har rett.
Jeg må bare dra dit ting gir mer mening.
Foreløpig.
Husk,
ingen overlevende.
Brødre og søstre, vi er under angrep!
- Hva skjer? - Bli med meg, fort!
Hvor er Aang?
Aang!
Fort, løp.
Det blåser opp. Kanskje vi skal dra hjem?
Sånn, ja.
Vær stille. Dere er trygge der inne. Helt i hjørnet.
Legg dere ned.
Det går bra, Appa! Forsiktig!
Dere hadde nok vunnet en annen kveld.
Men ikke når vi har kometens kraft!
ULVEBUKTA
Kom igjen!
Takk.
Hør etter.
Vi har bemannet veggen i tre timers skift, men noen av dere blir ikke på postene.
Fra nå av, to personer til enhver tid, altså dobbelt så mange skift.
Noen problemer? Tenkte meg det. Gå tilbake til jobben deres.
Kom igjen.
- Hvor skal vi? - Fiskebåtene kom tomme tilbake.
Hvis noe skal gjøres riktig, gjør det selv.
- De setter ikke pris på lederevnene dine. - De innser det ikke.
Veldig morsomt.
Katara!
Hvor var du i sted?
Du vanntemmet igjen, ikke sant?
Ikke vær redd. Ingen kunne se meg. Ikke at det betyr noe.
Om Ildnasjonen finner ut at du er en vanntemmer...
Ingen fra Ildnasjonen har nærmet seg landsbyen på årevis.
Dessuten er det ingenting å se.
En oterpingvin kan temme mer vann enn meg.
Det er nok best.
- Du burde hjelpe til mer i landsbyen. - Ikke alt handler om å forberede til kamp.
- Vi er i krig. - Vanntemming skapte kulturen vår.
Det er vår plikt å holde det i live.
- Vår plikt er å holde oss i live. - Ja.
- Om pappa var her... - Han er ikke her! Det er jeg!
Katara.
Furt senere, ro nå.
Bra jobbet.
Jeg gjør ikke dette.
Sokka!
Går det bra?
Nei, det er ikke bra.
Hva er det?
Rart.
Vi må få tak i kanoen, ellers blir vi fiskemat. Ironisk nok.
Kanskje jeg kan flyte på litt is?
Katara?
Endelig.
Hvor kom han fra?
Jeg vet ikke.
Fint. Vi skal ikke dø.
La oss dra hjem.
Hva gjør du?
Du vil ikke forlate ham?
Et merkelig, glødende isfjell eksploderte og etterlot seg en mystisk skallet person.
Hva får deg til å tenke: "Flott, vi tar ham med hjem?"
Han er bare et barn.
Vi kan ikke bare forlate ham.
Hvorfor høre på meg?
Jeg er bare ansvarlig for sikkerheten i landsbyen.
- Han ser død ut. - Hva er det merket på hodet hans?
La meg ta en titt.
- Det er ikke mulig. - Hva er det, besta?
Dette er en lufttemmer.
Det er umulig. Lufttemmere fins ikke lenger.
Vi får ingen svar før han våkner.
Vi må la ham hvile.
Kom.
Det er bare vanntemmerlandsbyen på Sydpolen. Det er dit vi må dra.
- Tror du avataren er der? - Ja.
- På grunn av lyset? - Tror du jeg innbiller meg ting?
Noen ganger er lysstråler ikke noe annet enn glimt på vinterhimmelen.
I tre år har jeg jaget hvert hint, hvert rykte,
all hvisking om avataren,
og jeg fortsetter med det i tre år til om jeg må.
Prins Zuko, jeg tror ikke faren din vil...
Faren min har forvist meg til jeg finner avataren,
og det er det jeg skal gjøre.
Jeg sier bare at det er vanskelig å se at du får forhåpninger
hver gang du ser et tegn.
Det blir verdt det når jeg kommer hjem for å ta min plass som Ildherrens arving.
Kanskje det er på tide å huske at tronen ikke er alt.
Kanskje ikke for deg.
Men for meg...
...er den min skjebne.
Kom igjen!
Jeg traff deg!
Traff deg!
Kom dere vekk fra ham! Hva tenker dere på?
Har dere glemt treningen? Hva sa jeg om å være på vakt?
- Han kan være fienden. - Fienden?
- Jeg er ikke fienden. - Så hvem er du?
Jeg er Aang.
Hvor er jeg?
- Hvordan kom jeg hit? - Si det.
Vent.
Appa?
Appa!
Hvor er Appa?
Sokka!
- Har du sett ham? - Ja.
Det der er ikke rart.
Appa!
Han er en lufttemmer.
Har dere sett Appa?
Himmelbisonen min.
Seks bein, horn, brune piler?
Himmelbison.
- Himmelbison! - Å gjenta det hjelper ikke.
Appa!
Himmelbison.
- Styrtet dere i stormen? - Den kom brått.
Været ble helt vilt etter at jeg dro hjemmefra.
Det sørlige lufttempelet. Der luftnomadene bor.
Ikke alle luftnomadene, men de fleste hadde kommet til kometfestivalen.
Kometfestivalen.
Besta?
Vann, jord, ild, luft.
For lenge siden levde de fire nasjonene sammen i harmoni.
Så endret alt seg da Ildnasjonen angrep.
Bare avataren, mester over alle de fire elementene,
kunne stoppe dem.
Men da verden trengte ham mest, forsvant han.
Ildnasjonen marsjerte inn, ødela alt og tvang oss inn i en mørketid.
Alle i landsbyen kjenner denne historien, men det gjør vel ikke du, unge mann?
Du vet heller ikke at lufttemmere ikke har blitt sett på generasjoner
og at det sørlige lufttempelet var det første som falt,
for du har vært fanget i isen hele tiden.
Den store kometen ble sist sett på himmelen for hundre år siden.
Han virker kanskje bare som et barn, men han er mye mer.
Han er den siste lufttemmeren.
Av alle steder velger han det kaldeste stedet i verden.
Hvorfor får han aldri varsler ved varme kilder?
- Er det noe du vil si, løytnant Jee? - Nei.
La meg gjøre noe klart.
Oppdraget vårt er avgjørende for Ildnasjonens fremtid,
så vi skal finne avataren.
Vi skal vise at vi er verdige og se våre hjem og familier igjen...
...eller dø i forsøket.
Går det bra?
Hundre år.
Alle vennene mine.
Alle jeg kjenner.
Alle er borte.
Jeg er lei for det.
Jeg vet hvor vanskelig det er å miste de man elsker.
Da jeg var liten, forsto jeg ikke krigen før den natten ildtemmerne kom.
De ødela alt i sin vei.
Alt.
Alle.
Etterpå dro faren vår ut for å jakte på ildtemmere.
Det var tre år siden, og vi har ikke sett ham siden.
Han ga Sokka ansvaret da han nettopp hadde fylt 13.
Han måtte bli voksen fort.
Det måtte alle.
Vi er aldri klare før vi må være det.
En del av Ildnasjonens første angrep på Vannstammen.
Ildtemmerne var nådeløse.
Siden da har Ildnasjonen erobret mesteparten av verden.
Men vanntemmerne kjemper fortsatt imot, spesielt i nord.
Og Jordriket er fortsatt sterkt.
Håper vi.
Jeg hadde venner i Ildnasjonen.
Jeg pleide å besøke dem.
Ingen besøker andre nasjoner nå. Man er bare venner med sine egne.
Bra. Evnene dine har aldri vært bedre.
Jeg må være mitt beste når jeg møter verdens største kriger.
De sier at avatar Kyoshi slo en skvadron fra Jordriket alene.
Du har forberedt deg nok. Hva med en god kopp jasmin-te?
Si at vi finner avataren og du kan beseire ham,
et oppdrag faren din trodde var umulig.
Hjemkomsten din kan være
uventet.
Du tar feil.
Ingen kommer hit.
Det er stille og skjult.
Du er en vanntemmer!
Jeg prøver å bli bedre, men jeg er den eneste vanntemmeren i sørstammen.
Sokka liker ikke at jeg øver, han er redd Ildnasjonen finner det ut og...
Og hva?
Det er en grunn til at jeg er den eneste vanntemmeren igjen.
De har drept alle de andre.
Sokka forstår bare ikke.
Jeg er en kriger. Jeg bør gjøre mer for folket vårt.
Munkene sa at temming handler om energi og balanse.
Ved å føle energien rundt deg, kan du finne balanse.
Ved å finne balanse, kan du føle energi.
Bra!
Jeg prøvde ikke engang.
Det er bra. Du må bare gi slipp.
Katara?
Sokka, Ildnasjonen. De er...
Vi så dem. Gå til postene nå!
- Stativene... - Fyll dem.
Jeg forstår ikke. Hva gjør de her?
Hva vil de ha etter så lang tid?
Ham.
Han er mer enn den siste lufttemmeren. Ikke sant?
Du er avataren.
Aang?
Jeg visste han skjulte noe.
Da verden trengte avataren, forsvant han fordi han er en feiging.
Han rømte, og folk døde.
Sokka, de er her.
Du må gjemme deg.
- Sokka, jeg vil... - Katara, nå.
Vi må finne et trygt sted.
Jeg er prins Zuko.
Førstefødte sønn av Ildherre Ozai.
Vi ønsker ikke å ta hjemmene deres.
Vi ser etter noen som ikke hører hjemme her.
En som ikke er en av dere.
Gi meg ham nå, ellers brenner jeg stedet til grunnen.
- Hvor er han? - Du kan ikke gi ham til dem.
- Han hører ikke hjemme. - Det er feil.
Pappa ba meg beskytte landsbyen.
Men husk hva mamma fortalte oss.
At vi må beskytte de som ikke kan beskytte seg selv.
Han har mistet alt han kjenner. Han er avataren!
Han løy!
Jeg vet hvor vanskelig det har vært, men ledere må gjøre mer enn å fange fisk.
Man må gi folket noe å leve for.
Det er det avataren er. Han er håp.
Vi trenger det like mye som vi trenger mat og husly.
Det gjør jeg.
Jeg er Sokka. Sønn av Hakoda.
Herre over snø og is.
På vegne av vannstammelandsbyen Ulvebukta, krever jeg at dere drar umiddelbart!
Hvis dette er veien du har valgt, så får det være sånn.
La oss avgjøre det. Leder mot leder. Trenger du en hel hær?
Jeg trodde dere ildtemmere hadde tæl.
Ikke fall for det. Vi vinner. Det er ingen konkurranse.
Hva er æren i det?
Jeg godtar.
Hvem trenger en hær nå?
La ham være!
Umulig.
Det holder. Brenn ned hele stedet.
Nei!
Jeg blir med deg. Bare la dem være.
Det er meg du leter etter.
- Ta ham. - Vent!
Det går bra, Katara.
Ingen har kjempet for meg før.
Du er den modigste personen jeg har møtt.
Vi må gjøre noe. Vi må hjelpe ham. Sokka!
Forsterk porten, og ikke heng etter på øvelsene.
- Jeg så slurv der ute i dag. - Øvelse?
Ikke la de yngre styre deg. Du må vise dem hvem som er sjef.
Du er sjef nå.
Nå drar vi og redder den rare ungen.
Det er mange som aldri forestilte seg denne dagen, inkludert meg selv.
Kan jeg spørre deg om noe?
Tilgi meg. Jeg er Iroh, sønn av Ildherre Azulon.
Og selvsagt.
Hvorfor startet Ildnasjonen denne krigen?
Noen sier at det ligger i vår natur å utvide og fortære som ilden selv.
Andre tror at sann stabilitet i verden bare kan skje under vårt styre,
så ønsket om å erobre er et ønske om fred og enhet.
Men fred kommer fra å respektere liv, ikke å drepe og ødelegge.
En nobel holdning, avatar, men for de fleste av oss
spiller det ingen rolle hvordan krigen startet.
Bare hvordan den kan ta slutt.
Og de tror at ved å fange deg, kan Ildnasjonen endelig få til det.
Tror du det?
Jeg må dra, men jeg ser frem til mange flere samtaler med deg.
I mellomtiden sender jeg litt jasmin-te.
Den er beroligende.
- Det blir ikke lett å finne dem. - Nei.
Håper vi finner en rask strøm. Kanskje trekk fra kjølvannet.
- Eller så kan vi ta en annen vei. - Det mener du ikke.
Katara, nei! Jeg går ikke på den...
Avatarene.
Ja, med en gang!
Stopp!
Stopp ham!
Åpne ild, nå!
Hei, gutt!
Sokka!
Jeg kan ikke tro at dere kom. Takk.
På tide at vi viser at ildhodene ikke kan tråkke på oss.
Ildtemmerne gir ikke opp. De kommer til å følge etter deg.
Det betyr at vi ikke kan dra hjem. Det ville satt alle i fare.
Så hvor drar vi?
Gyatso.
Dette ville vært en stor byrde for noen, men du er ikke hvem som helst, Aang.
Du er sterk og snill og sjenerøs.
Husk det.
Husk alltid hvem du er.
Aang?
Hva skjer? Hva gjør han?
Aang!
Kom igjen!
Aang!
Aang! Slutt!
Vær så snill!
Aang!
Aang,
jeg kan ikke tenke meg en bedre person som har fått denne kraften.
Du er vennen min.
Du vil alltid være vennen min.
Ikke for å være frekk, men hva var det?
Jeg vet ikke.
Det er så mye jeg ikke vet.
Alle munkene er borte, og jeg er helt alene.
Når du mister alt,
finner du ut hvor sterk du egentlig er.
Du lærer å slåss.
De ofret alt for meg. Jeg må sørge for at de ikke døde forgjeves.
Jeg må gjøre det de ba meg gjøre.
Fullføre treningen, få temmeferdighetene og få balansen tilbake til verden.
Er det alt?
Dette var mitt hjem, og nå er det borte.
Det er først etter at vi har mistet noe at vi innser hvor mye det betyr for oss...
...og at vi gjør hva som helst for å få det tilbake.
Hva som helst.
Jeg vet ikke hvor dette vil føre eller om jeg har det som kreves.
Det eneste jeg vet,
er at jeg er avataren, og dette er bare begynnelsen.
Tekst: Trine Friis