Correu!
- Atrapeu-los! - Quants són?
Cinc o sis?
Potser més!
Ràpid! Per aquí!
Seguiu-los!
Anem!
S'escapen!
Ràpid!
- Vinga! - Ja els tenim!
Per allà!
Ostres, discs de gel.
Això és nou!
Ho fan els mestres de la terra, jo tinc la versió d'aigua.
Has millorat molt, fins i tot inventes nous moviments.
Com els grans mestres.
Tinc més confiança.
Però tot ho he aprés del pergamí de l'àvia.
He d'anar a la Tribu de l'Aigua del nord.
Allà en podré aprendre encara més.
Cada vegada ens topem amb més mestres del foc.
És clar, ens apropem a la frontera de la Nació.
- I en Sokka no sap lligar. - No sabia que ella lluitava per la Nació.
Hem d'estar atents fins que arribem al nord, on...
Aang?
"Esperitats"
La Nació del Foc.
Per què ho fan?
Són així.
És culpa meva.
L'Avatar ha de protegir la natura.
És tan important com salvar la gent i lluitar contra soldats.
Quants boscos han mort perquè no hi era? Perquè no sé què faig?
La Gran Gran diu que la vida és un cicle.
De la mort en surt vida nova.
Això tornarà a ser un bosc.
Has de veure això.
Llavors pel futur.
No errors passats.
Hola!
Tranquil·la, no et faré res.
T'has perdut?
Em dic Sokka.
Fa rima amb...
"oca" i "wakka wakka".
Sembla molt valenta. Té nom?
Potser li'n podem posar un.
¿Què et sembla
Pippinpaddle Oppsokopolis
tercera?
En Shi-yong me la va fer.
Shi-yong?
És un amic teu?
- O...? - Sokka!
Espera!
Per allà.
Ets aquí.
Saps que no has de sortir sola.
Li ha caigut això.
No volem problemes.
S'ha espantat.
Aquí ha passat alguna cosa, oi?
Disculpeu-me.
- Gràcies per ajudar-la. - Tranquil.
S'ha d'estar alerta amb la Nació tan a prop.
Sí, coneixem els estralls de la guerra.
- El bosc està així perquè hi van lluitar? - No.
Els soldats volien fer un camí per travessar les muntanyes.
I van cremar tot un bosc?
Després van començar els incidents estranys.
Els conreus morien i els animals no menjaven.
És com si la terra hagués emmalaltit.
Fa uns dies vam enviar un grup a buscar menjar.
No ha tornat.
El meu fill Shi-yong
era amb ells.
Viure amb por és una cosa.
Però això és diferent, més profund.
Són coses
del més enllà.
Tens raó.
El teu grup és al més enllà.
Però jo els puc fer tornar.
Novetats?
- No, senyor. - Res?
Com pot amagar-se un bisó volador gegant?
- Informes de res inusual? - Cap.
Excepte...
Excepte què?
Un mercader va veure nens jugant amb gel a prop del pas Senlin.
Però deu ser un error.
És a dir, algú va veure gel a un lloc on no n'hi hauria d'haver?
La majoria diria que això és inusual, oi, tinent Jee?
Tret que siguis idiota.
- Enviaré algú a investigar-ho. - No, ho faré jo mateix.
Com sempre.
El comandant Zhao és formidable.
Treballa sense ajuda a un racó oblidat del món
i, amb tot, ha trobat l'Avatar.
Admiro com gestiones els comandants.
Sempre saps com aprofitar els seus talents.
Ara bé,
si fos per mi,
enviaria més recursos a en Zhao.
Què faria amb un cop de mà?
"Rega les millors llavors."
M'ho vas dir tu.
Potser tens raó.
Que el coronel Shinu enviï els arquers.
I avisa el canceller que redirigiré alguns fons.
I, Azula...
qui va trobar l'Avatar va ser en Zuko.
Ell ha demostrat tenir resiliència i dedicació.
És el que espero d'un hereu.
No afalacs i xiuxiuejos interessats.
El món on vivim no és l'únic món.
- Hi ha un altre regne més enllà. - El Món dels Esperits.
Normalment estan separats,
però hi ha llocs on la barrera és més prima.
- Creus que el bosc és un d'aquests llocs? - No és que ho cregui, ho puc sentir.
I crec que els incendis han ajudat.
L'Avatar és l'enllaç entre els dos mons i sento que estan molt a prop.
És com un gel que s'esquerda.
Llavors saltaràs al Món dels Esperits, trobaràs la gent i tornaràs.
Més o menys, sí.
Abans semblaves molt més segur.
Perquè tot això és responsabilitat meva.
He d'anar al nord per salvar els mestres de l'aigua.
Però també he d'ajudar aquest poble perquè no perdi la seva gent
com jo.
És impossible que ho facis tot.
En Bumi ho va dir: "L'Avatar ha de fer l'impossible."
He de trobar on l'energia espiritual és més forta.
I com ho sabràs?
Quan ho trobi.
Ets molt específic.
Katara!
Aang!
Un santuari per l'esperit del bosc.
És aquí.
I nosaltres què hem de fer?
El vigilem.
Quan l'esperit marxa, el cos queda indefens.
L'hem de protegir.
Com sabrem que funciona?
No ho sé.
Tinc gana.
Us importa? Intento concentrar-me.
Sokka, crec que ha funcionat.
Katara!
- Què passa aquí? - No ho sé. Aang!
He separat l'esperit del meu cos, però no sé com us he dut amb mi.
Com és possible?
Deu ser per l'energia del lloc, la barrera i el meu poder.
Doncs fes-nos tornar ara mateix!
Ho sento.
Som al món espiritual.
- No mencionis l'Avatar, no es pot saber. - D'acord.
Siguem amables.
La Nació controla el lloc, però encara som al Regne.
- No volem causar problemes. - Quan ho he fet?
Sí, quan?
- Mira, la Nació del Foc. - Com vesteixen.
Diuen que han vist mestres de l'aigua per aquí.
- Tu els has vist? - No.
- Recordes haver-ho sentit? - Pot ser.
Potser això t'ajuda a recordar.
Digues,
has vist els mestres?
No.
Però diuen que l'Avatar viatja amb uns.
- Què? - L'Avatar viatja amb mestres de l'aigua.
Oi que sí, Muki?
L'Avatar? És el que van dir els pirates.
Els pirates no, el guia del canyó.
L'Avatar i dos mestres de l'aigua van vèncer unes cuques del canyó.
També van protegir un poble d'un volcà.
Em sembla que ja ho saben.
I va lluitar contra el rei boig d'Omashu.
El perdré.
Ho perdré tot!
Si ho saben en aquest forat, tothom ho sap.
Al Regne de la Terra i a la Nació del Foc.
Ja haurà començat la cursa entre caçadors.
Ajudeu-me! Està tronada!
Ni se t'acudeixi morir.
Em donaran la meitat si mors.
Què mireu?
Una caça-recompenses tanoca.
Tanoca? Tens valor per ser només un nen.
No et faré res, el teu pare és bufó.
Sabia que hi hauria mercenaris per aquí.
En Gyatso deia que el món físic i l'espiritual estan units.
El que passa en un afecta l'altre, com el cos i l'ànima.
Estan connectats.
Té sentit.
En Gyatso ho explicava tot molt bé.
Era fàcil amb ell.
Sembla bon home.
Ho era.
Sempre he pensat que soc sensible quant a l'espiritual.
- Potser per això soc aquí. - Allò és un gripau?
Però ell... No ho entenc.
Segur que la gent del poble busca una sortida, alguna cosa familiar.
Si saben que no són d'aquí.
Ningú de vosaltres és d'aquí.
- Qui ha dit això? - El què?
Cap humà és d'aquest regne.
Ostres, quin ocellot.
Ocellot?
No soc cap ocellot.
Soc l'esperit del coneixement en persona.
Perdona en Sokka, no ho volia dir.
- Amb qui parles? - Què dius?
Ells no senten el que tu sents.
Els seus diminuts cervells no comprenen la meva parla.
Però jo sí.
Tu ets l'Avatar.
Has de tenir un peu a cada món.
Però ells són uns intrusos.
Com més temps hi siguin,
més perillós serà per ells.
Perillós?
L'ocellot no ens cruspirà, oi?
Aquest és el menor dels seus problemes.
Hi ha criatures que faran molt més que devorar-te el cos.
Es menjaran la teva ànima.
Què diu?
Que no ens farà mal.
Només volem trobar uns amics i marxar.
Algú viu a una caseta de pedra no gaire lluny del bosc.
Potser ell sap què ha passat amb els vostres amics.
Seguiu el camí i el trobareu.
Però què volies dir amb allò de perillós?
Què els pot passar?
Hi ha coses aquí que desvelaran la veritat als humans.
Veritats per les quals mai estaran preparats.
Els ensenyaran qui són en realitat
i això els pot causar molt de mal.
Arreveure, Avatar.
I recorda: quedeu-vos al camí.
Adeu, ocellot.
Prou!
S'ha acabat la lliçó.
Azula!
Estàs bé? Vine, que t'ajudo.
- Que intens. - Sí.
- El podries haver ferit. - Culpa seva, ha de millorar.
Però això no és per l'entrenador, oi que no?
Azula, ets la millor.
Tothom ho sap.
Ets perfecta.
No és prou.
Per fi. On eres?
Ho sento, m'he entretingut amb una partida de Pai Sho.
- Els jugadors de carrer són molt bons. - Segur que sí, ara marxem.
No seguien les tàctiques normals, però aquest n'és el punt fort.
Oncle, no pots acabar d'explicar-m'ho al vaixell?
Príncep Zuko, es pot aprendre molt d'aquests jugadors.
No estan entrenats, és a dir, estan oberts a noves idees.
I estan llestos quan es presenta la solució.
No!
La June és la millor a la seva feina: trobar persones.
És una mercenària, la seva lleialtat té un preu.
Com hi pots confiar?
És una professional.
Si falla, no li paguen i, per tant, no menja.
Príncep Zuko, sé que penses que les coses o es fan bé o es fan malament.
És típic dels grans líders.
Però aquí les normes són diferents.
En Zhao ho sap
i ja ha començat a moure peces mentre nosaltres encara les hem de treure.
Bé, parleu-me d'aquest Avatar.
Ho heu vist?
- El què? - Allò.
Tranquil, el mussol ha dit que no passarà res al camí.
Oi, Aang?
Sí.
Aang, què ha dit en realitat?
Que és perillós per vosaltres.
Potser trobeu la veritat.
Però la veritat no és dolenta.
No?
És clar.
Oi?
La veritat.
Sí.
La veritat no fa res.
El que no vull és que em mengi un esperit gegant.
Ets un bocamoll.
Aang, digues que parla en un idioma espiritual
i que diu: "Benvinguts, voleu pastís?"
No ha dit això.
Quedeu-vos al camí.
El mussol ha dit que no ens passaria res.
Som al camí.
Som al camí!
Sortiu del camí!
És l'esperit del bosc.
Està ferit.
No puc dominar l'aire.
Ni jo l'aigua.
Compte!
Per què no burxes algú de la teva mida?
Però jo no.
- Sokka! - Correu!
Dolor.
Tant dolor.
- Són només uns esgarranys. - Tu no.
Hei Bai.
- El què? - Hei Bai, aquell esperit.
Pateix molt.
Potser el cop ha sigut fort.
Estic descompassat.
- Ets graciós. - I tu una guineu que parla.
He vist coses més estranyes.
El monstre es menjarà els meus amics.
No és un monstre, està ferit.
El dolor et canvia la manera de ser.
No saps què és patir?
Bé, els esgarranys em comencen a empipar.
Sempre fas broma per evitar un tema?
Jo no faig això.
Ves-te'n.
Espero que et puguis "compassar".
El món espiritual.
I ves amb compte.
La boira pot ser...
perillosa.
Sokka!
Aang!
Aang?
Katara.
- Mare? - Ets aquí.
T'estava buscant.
No pot ser.
- Ets tu de debò? - Què?
Katara, què et passa?
Ha passat tant temps.
Vinga, fem tard.
Et dic que amb quatre cordes queda més fort.
I jo no t'ho nego, però crec que és malgastar.
- Katara, no fas trenes. - Saps que no hi tinc facilitat.
En Sokka em burxava...
- On és en Sokka? - El pare i ell tornaran aviat de pescar.
Katara...
- No domino l'aigua. - Ja ho faràs, n'estic segura.
Algun dia demostraràs al món com de poderosa ets.
Ens protegiràs tots.
La Nació del Foc! Correu!
Amaga-la.
- Trobeu el mestre de l'aigua! - Va!
Katara, hem d'entrar ja!
No, no hi vull anar!
Amaga't.
I no surtis per res.
On és el mestre de l'aigua? Sabem que en teniu un.
Tots els mestres han marxat o els heu assassinat.
Menteixes.
Entrega el mestre.
O moriràs.
Espera!
Soc jo.
Jo soc la mestra.
Quanta por.
Quanta desesperació.
Món dels Esperits... O món del fang?
Em recorda a l'Appa quan es mulla.
Això no mola.
Pare?
Els esperits són testimonis d'aquest senyal.
Per la força i el lideratge mostrat durant la prova dels icebergs,
el senyal de la saviesa...
és per en Sokka, el meu fill.
És el dia de la prova dels icebergs.
És el dia en què l'has passat.
Com ho van fer els guerrers de la família.
Ha sigut emocionant.
Bato!
T'enganxaves molt als icebergs.
És veritat, vaig perdre el control i no sabia què fer.
Si tu no hi haguessis estat...
N'hem sortit d'una peça.
És el que importa, oi, Hakoda?
Sí, exacte.
A més, saber escollir l'equip és propi dels líders savis.
Per això fem les proves amb els amics.
Veus?
Crida la Katara, ho celebrarem.
Sokka!
Hem vist el que queda del teu cúter.
Sí així és com passes una prova, què faràs quan fallis?
Quin totxo.
No sabia que seria tan difícil.
Si no és per tu, hauríem naufragat.
- Estem vius per sort. - Era difícil.
- Jo gairebé no he vist els rompents. - No cal que l'excusis.
Esperava
que a la prova ho faria...
millor.
No tothom sap ser responsable de la vida d'altra gent.
Entrega't a la teva desesperació.
Katara!
Sokka!
Soc a casa.
Això no és real.
Què tenim aquí?
Algú que es resisteix?
Això és impossible.
Tret que...
És clar.
És el meu vell amic, l'Avatar.
Et conec?
Jo diria que sí.
Una de les teves reencarnacions em va voler assassinar.
Per què voldria matar-te?
Crec que era per robar la cara d'algú que estimaves.
Tu en saps molt, de robar, oi?
Potser has vingut a tornar-me el que em vas robar.
No sé de què em parles.
Jo vull els meus amics.
Els teus amics?
Per què redimonis et deixaria jugar amb el meu menjar?
Hola?
Aang?
Gyatso?
Aang!
Per fi has arribat!
No, això no pot ser real, és un altre truc.
És una il·lusió.
Sé que és difícil de creure, però soc jo de veritat.
A la boira hi ha moltes il·lusions, però n'has sortit.
Això és real.
Et sona?
Un dels nostres jocs.
Et toca.
Trampós.
No puc creure que siguis tu.
Com és possible?
Per què estàs aquí?
Bé...
Quan vas marxar del temple, els mestres del foc van atacar.
Va ser de sobte i molt ràpid.
La majoria van morir i van seguir el cicle.
Jo vaig escollir un camí diferent.
Vas escollir no seguir el camí de la il·luminació?
- Per què? - Perquè...
sabia que em necessitaries.
Sí que et necessito.
He de ser l'Avatar i tothom compta amb mi,
però no tinc ni idea del que faig.
Però ara ets aquí.
No et puc dir com ser l'Avatar.
És clar que sí.
L'Avatar Kyoshi em va dir que he d'anar al nord
per evitar una gran tragèdia.
Però...
no sé com.
No sé res.
- En saps més del que creus. - Ho dubto.
Com se suposa que he de salvar el món, si no puc salvar...?
Els meus amics!
Estan a la boira.
Allò és la Boira de les Ànimes Perdudes.
Allà la gent està atrapada en els seus records més foscos
i és el lloc de caça d'en Koh, el lladre de cares.
Persegueix aquells paralitzats per la desesperació i el dubte.
Segur que té els vilatans que hem vingut a buscar.
Segurament són al seu cau.
En Koh els hi retindrà fins que tingui gana.
I llavors
les seves ànimes es perdran.
- Els he de salvar. - En Koh és un esperit primigeni.
És un predador perillós i sense pietat.
- No se'l pot vèncer. - Ho he d'intentar.
No em quedaré quiet.
Koh.
Ha dit que em coneixia i que li havia tret alguna cosa.
Cert, altres Avatars han interactuat amb ell.
Diuen que en Roku li va treure el millor que tenia.
- Però ningú sap què va passar. - D'acord.
Llavors he de parlar amb en Roku.
Vaig parlar amb la Kyoshi al seu santuari.
- Faré el mateix amb ell. - El seu temple és a la Nació del Foc.
- Serà perillós. - És el que he de fer.
Tornaré.
Aang!
T'he de dir una cosa.
Tu no hauries pogut fer res si t'haguessis quedat amb nosaltres.
No hauries aturat la Nació del Foc.
No hauries evitat la guerra.
Hauries mort com tothom.
No és culpa teva.
Així que deixa-ho anar.
Podem parlar-ne quan torni?
És clar.
- Ràpid, en Koh no trigarà a tenir gana. - Sí.
Quan salvi els meus amics tindrem més temps.
Temps.
El temps és divertit.
El passat i el futur
sempre es barregen.
Només hi ha una manera d'evitar-ho.
Hem de recordar el que importa de veritat.
Espero que em puguis ajudar, Roku.
Sé que pateixes, he vist el teu esperit.
Faré el que cal i salvaré els meus amics.
Ho prometo.
Ho sento, aquesta vegada no pots venir.
Ni tu, Momo.
És massa perillós.
Protegiu-los, d'acord?
És clar, és molt fàcil perdre de vista el que és important.
A vegades ens sembla que sempre estarem sols.
I l'únic que ens acompanya és el nostre dolor.
Pensem que som el problema.
Sobretot quan se'ns interposa allò que no podem controlar.
Per això hem de deixar enrere el dolor i el pesar
i recordar per què lluitem en realitat.
Per la gent que estimem.
Que això sigui la llum que et guiï en aquests temps tan difícils...
i a les nits més fosques.
Subtítols: Júlia Fuentes Ripoll