Utíkejte!
- Sejměte je! - Kolik jich je?
Pět? Šest?
Možná víc!
Za nima!
Běžte!
Rychle!
Pohněte!
A máme je!
Takže... ledové kotouče?
To je novinka!
Viděla jsem je u vládců země,
tak jsem udělala vodní verzi.
Dostáváš to do ruky.
Vymýšlení vlastních technik je známka schopného vládce živlů.
Mám ze sebe dobrý pocit.
Babiččin svitek jsem se už naučila celý.
Teď se potřebuju dostat k Severnímu vodnímu kmeni.
Díky tamním mistrům se pořádně vyšvihnu.
Potkáváme pořád víc vojáků Národa ohně.
Blížíme se k jejich hranici,
takže by se to stalo, i kdyby Sokka nikoho nebalil.
Jak jsem měl vědět, že je to ohnivačka?
Musíme si dávat pozor.
Dokud se nedostaneme na sever...
Aangu?
AVATAR: LEGENDA O AANGOVI
SVĚT DUCHŮ
Národ ohně.
Proč by to dělali?
Že se vůbec ptáš.
Je to moje vina.
Jako avatar bych měl chránit i přírodu.
Je to stejně důležité jako pomoc lidem a boj proti vládcům ohně.
Kolik lesů umřelo, protože jsem tu nebyl?
Protože nevím, co dělám?
Podle babičky je život koloběh.
Ze smrti se vždycky zrodí něco nového.
Vyroste z něj další les.
Ber to takhle.
Jsou to semínka budoucnosti.
Ne chyby minulosti.
Ahoj?
Neboj se, neublížím ti.
Ztratila ses?
Jmenuju se Sokka.
To se rýmuje s...
„okka“ a... „wakka wakka“.
Vypadá dost odvážně. Má jméno?
Jestli ne, tak jí nějaké vymyslíme.
Co třeba...
Pippinpaddle Oppsokopolis?
Třetí.
Vyrobil mi ji Shi-yong.
Shi-yong?
To je tvůj kamarád, nebo...
Sokko!
Ne, počkej.
Tamhle.
Tady jsi.
Vždyť víš, že se nemáš nikde toulat.
Tohle jí upadlo.
Nechceme vám dělat problémy.
Jenom se lekla.
Něco se tu stalo, že jo?
Jsem to ale nezdvořák.
- Děkujeme za pomoc. - Nemáte za co.
Na hranicích Národa ohně určitě musíte být obezřetní.
Ano, válka se nám nevyhnula.
Takže ten kus lesa shořel během boje?
Ne.
Vládci ohně si jenom chtěli usnadnit cestu přes hory.
A kvůli tomu vypálili les?
Po tom požáru se začaly dít podivné věci.
Vadne nám úroda a zvířata se odmítají pást.
Jako by něco otrávilo samotnou půdu.
Před několika dny jsme pár lidí vyslali hledat jídlo.
Nevrátili se.
Můj syn Shi-yong...
byl jeden z nich.
Víme, jaké to je žít ve strachu.
Tohle je ale něco víc.
Děje se tu...
něco nadpřirozeného.
Máte pravdu. Vaši lidé zabloudili za hranice našeho světa.
Já je ale přivedu zpátky.
Nějaké zprávy?
Ne.
Vůbec žádné?
Kam se tak může schovat obří létající bizon?
- Žádná neobvyklá hlášení? - Ne.
Kromě...
Kromě čeho?
Jeden obchodník se zmiňoval,
že si u Senlinu pár dětí hrálo s ledem,
ale nejspíš se spletl.
Takže někdo viděl led na místě,
kde nemá co dělat?
Většině lidí by něco takového připadalo neobvyklé, nemyslíte?
Kdyby měli mozek v hlavě.
Nechám to prověřit.
Ne, udělám to sám.
Jako vždycky.
Velitel Zhao je vážně úžasný.
Slouží na vlastní pěst v úplném zapadákově,
a přesto se mu podařilo najít avatara.
Vždycky jsem obdivovala tvůj přístup k velitelům.
Dokážeš naplno využít jejich schopností.
Kdybych...
o tom rozhodovala já...
poslala bych Zhaovi víc zdrojů.
Co asi zvládne s trochou pomoci?
„Zalévej jen ta nejslibnější semena.“
Tak jsi mě to učil.
Možná máš pravdu.
Ať plukovník Shinu zmobilizuje lučištníky.
A upozorni kancléře, že budu upravovat rozpočet.
A Azulo...
Avatara nenašel Zhao, ale Zuko.
Prokázal vytrvalost a odhodlání,
jaké očekávám od budoucího dědice.
Ne vypočítavé lichotky a nenápadné našeptávání.
Kromě světa, ve kterém žijeme,
existuje ještě jeden další.
Svět duchů.
Normálně jsou oddělené,
ale na pár místech se jejich hranice stírají.
A ty myslíš, že je tenhle les jedním z nich?
Nemyslím.
Cítím to.
A ten požár ty hranice ještě oslabil.
Avataři spojují náš svět s říší duchů.
Cítím, jak blízko tu k sobě mají.
Jako když začne praskat led.
Takže skočíš do světa duchů, popadneš ty ztracené lidi a vrátíš se?
Něco takového. Jo.
Předtím jsi zněl o dost sebejistěji.
Protože nesu zodpovědnost za tolik věcí.
Na severu musím zachránit vládce vody,
ale musím pomoct i těmhle lidem,
aby nepřišli o domov a svoje blízké.
Jako se to stalo mně.
Nemůžeš zvládnout všechno.
Bumi říkal, že avatar musí dokázat nemožné.
Potřebuju zjistit, kde je spirituální energie nejsilnější.
Což je kde?
To poznám, až tam dojdu.
Ty jo, skoro jsi mi odpověděl.
Kataro?
Aangu?
Svatyně ducha lesa.
Jsme na místě.
Takže... co teď?
Budeme ho hlídat.
Bez duše bude jeho tělo bezmocné.
Musíme ho chránit.
Jak poznáme, že to vyšlo?
Nevím.
- Dostávám hlad. - Hej! Můžete se ztišit?
Snažím se soustředit.
Sokko. Podle mě to vyšlo.
Kataro?
- Co se děje? - Já nevím! Aangu?
Oddělil jsem se od těla, ale kdovíproč jsem vás vzal s sebou.
Jak je to možné?
Nejspíš kvůli kombinaci místní energie, splývajících hranic a mojí moci.
Tak nás pošli zpátky! Hned!
Omlouvám se.
Jsme ve světě duchů.
O avatarovi ani muk, ať se to nerozkřikne.
Souhlas. Měli bychom se mít na pozoru.
Tahle oblast je sice pod naší kontrolou, ale patří vládcům země.
- Nechceme je dráždit. - Já nikdy nikoho nedráždím.
Jistěže ne.
Hele, ohniváci.
Mrkej na to oblečení.
Prý tudy nedávno procházeli vládci vody.
- Neviděl jste je? - Ne.
- Ale slyšel jste o nich. - Možná něco.
Tohle... by vám mohlo osvěžit paměť.
Takže...
Viděl jste ty vládce vody?
Ne.
Ale avatar prý s nějakými cestuje.
- Prosím? - Avatar.
Putuje s vládci vody.
Že jo, Muki?
Kdo že? Avatar? Tvrdili to ti piráti.
Ne, ten týpek z kaňonu.
Prý ho se dvěma vládci vody zachránil před lezavcema.
Ten, co vyprávěl, jak zastavili výbuch sopky?
Zdá se, že už se to rozkřiklo.
Jo, hned potom, co porazili omašského krále!
Vyfouknou mi ho! Přijdu o všechno!
Jestli se to doneslo až sem, ví o něm úplně všichni.
Všichni v Království země i u nás doma.
Jakmile ho lovci jednou zavětří, nenechají ho uniknout.
Pomozte mi! Je šílená!
Opovaž se umřít, blbečku.
Jinak dostanu jenom půlku.
Na co čumíš?
Na mrzkou lovkyni odměn.
Mrzkou? Bacha na jazyk, chlapečku.
Tvůj tatík je švihák, takže tě nechám.
Mělo mi být jasné, že se to tu bude hemžit žoldáky.
Gyatso říkával,
že svět duchů je spjatý s tím naším.
Co se stane v jednom, ovlivní i ten druhý. Je to jako naše duše a těla.
Jsou oddělené, ale propojené.
To dává smysl.
Gyatso dokázal věci skvěle podat.
Všechno s ním bylo lehčí.
- Musel to být úžasný učitel. - Byl.
Ke spiritualitě jsem měla vždycky blízko.
- Proto mě to možná vzalo s tebou. - Je to fakt žába?
Ale co tu dělá on?
Lidi z vesnice se nejspíš snaží dostat ven.
Budou hledat povědomá místa.
Pokud vědí, že sem nepatří.
Nikdo z vás sem nepatří.
Kdo to řekl?
Kdo řekl co?
Do této říše nepatří žádný člověk.
To je teda obří ptáček.
„Ptáček“?
Nejsem žádný ptáček,
ale duch samotného vědění.
Omluvte ho. Nemyslel to špatně.
- S kým to mluvíš? - Jak to myslíš?
Oni mě neslyší.
Jejich zakrnělá mysl moji řeč nedokáže pochopit.
Já tě ale slyším.
Také jsi avatar.
V našem světě jsi vítaným hostem.
Oni tu ovšem nemají co dělat.
A čím déle tady zůstanou,
tím většímu nebezpečí se vystavují.
Nebezpečí?
Nechce nás sezobnout, že ne?
Zrovna tohle ho trápit nemusí.
Některá zdejší stvoření by nesežrala
pouze vaše fyzické schránky.
Pohltila by vaše duše.
Co říká, Aangu?
Že nám neublíží.
Jenom odsud chceme dostat naše ztracené přátele.
V kamenné chýši kousek za lesem žije jeden poustevník.
Ten možná bude vědět, co se s nimi stalo.
Tahle cesta vás k němu zavede.
Počkej. Co jsi myslel tím nebezpečím?
Co se jim může stát?
Někteří zdejší tvorové mohou lidem odhalit pravdy,
kterým nejsou připraveni čelit.
Ukázat jim, čím ve skutečnosti jsou,
což jim může způsobit ohromné utrpení.
Sbohem, avatare.
A pamatuj, nescházejte z cesty.
Měj se, ptáčku.
To stačí.
Lekce skončila, Výsosti.
Azulo!
Jsi v pohodě? Ukaž, pomůžu ti.
- Nějak ses do toho opřela. - Jo.
- Mohla jsi mu ublížit. - Za to si může sám. Měl být lepší.
Jenže ty nevyšiluješ kvůli tréninku, že ne?
Jsi nejlepší, Azulo.
Všichni to víme.
Jsi dokonalá.
A stejně to nestačí.
No konečně. Kde jsi byl?
Promiň. Zapomněl jsem se u sledování partie pai sha.
Místní pouliční hráči jsou vážně dobří.
Když to říkáš. Pojď už.
Nedrželi se tradičních taktik, ale v tom tkvěla jejich síla.
Opravdu mi to nemůžeš dovyprávět na lodi, strýčku?
Mohl by ses toho od nich dost naučit, princi Zuko.
Jsou to samouci, takže jsou otevření novým nápadům.
Díky tomu nezaváhají, když se řešení samo nabídne.
Ne!
Nikdo neumí hledat lidi jako tady June.
Je to prodejná žoldačka. Jak jí můžeš věřit?
Je to profesionálka.
Když selže, nedostane zaplaceno a zůstane o hladu.
Já vím, že jsi vždy chtěl všechno dělat
přesně podle pravidel, Zuko.
Je to známka skvělého vůdce.
Tady ale musíš hrát podle jiných pravidel.
Velitel Zhao to ví
a už je dávno ve hře,
zatímco my ještě ani nerozestavěli figurky.
Tak jo, popište mi toho vašeho avatara.
- Viděli jste to? - Co?
Tamto... přece.
Uklidni se, Sokko.
Na cestě jsme podle té sovy v bezpečí.
Že jo, Aangu?
Jasně.
Aangu? Co ti ta sova řekla doopravdy?
Že tu nejste v bezpečí.
A že možná budete muset čelit pravdě.
Pravda ale nemůže být zase tak špatná, ne?
Asi ne.
Že ne?
Čelit pravdě...
Dobře.
Jo, pravdu snesu.
Hlavně, když nás nesežere žádná obří obluda.
Ty jsi to musel zakřiknout, co?
Aangu... řekni mi, že mluví nějakým spirituálním jazykem
a jenom nás přátelsky zve na zákusek.
To bohužel ne.
Držte se na cestě.
Sova říkala, že na ní budeme v bezpečí.
Jsme na cestě.
Jsme na cestě!
Uskočte!
To je duch lesa.
Je zraněný.
Nedokážu použít svoje schopnosti!
Já taky ne.
Pozor!
Vyber si někoho silnějšího, smraďochu!
Já nemyslel sebe.
- Sokko! - Utíkejte!
Bolest.
Taková bolest...
Je to jenom pár škrábanců.
Nemluvím o tobě, ale o Hei Baiovi.
O kom že?
O Hei Baiovi, duchovi lesa.
Strašně trpí.
Asi jsem se praštil do hlavy.
Jsem trochu zmatený.
Ty jsi vtipálek.
A ty zase mluvící liška.
I když už jsem viděl i šílenější věci.
Musím najít kámoše, než je ta příšera sežere.
Není to příšera. Je zraněný.
Utrpení tě dokáže proměnit k nepoznání.
Copak to neznáš?
Je pravda, že jsem z těch škrábanců dost podrážděný...
Vždycky vtipkuješ, když o něčem nechceš mluvit?
Cože? To přece nedělám.
Měl bys jít. Snad se zvládneš... „odmást“.
Svět duchů...
A buď opatrný.
Zdejší mlha může být... nebezpečná.
Sokko?
Aangu?
Kataro.
- Mami? - Tady jsi.
Hledám tě po celé vesnici.
To není možné.
- Jsi to vážně ty? - Cože?
Jsi v pořádku, Kataro?
Tak ráda tě vidím.
Pospěš, jdeme pozdě.
Ze čtyř vláken je pevnější.
Já netvrdím, že není,
ale je to plýtvání.
Proč nepleteš, Kataro?
Vždyť víš, že mi to nikdy nešlo.
Sokka si mě za to dobí...
Kde vůbec je?
Co nevidět by se s tátou měli vrátit z rybářské výpravy.
Kataro...
Nedokážu ovládat vodu.
Neboj se, ty to zvládneš.
Celý svět jednou uvidí, co v tobě je.
Všechny nás ochráníš.
Národ ohně! Utíkejte!
Schovej ji.
- Najděte tu vládkyni vody! - Běžte!
Musíme okamžitě dovnitř, Kataro!
Ne, já tam nepůjdu!
Schovej se a za žádnou cenu nevylézej!
Kde je ta vládkyně? Víme, že tu nějakou máte.
Všechny vládce jste zabili, nebo kvůli vám odešli.
Lžeš.
Vydej nám ji...
nebo zemřeš.
Počkej!
Hledáte mě.
Ta vládkyně vody jsem já.
Takový strach.
A tolik zoufalství.
Ten svět duchů je pěkná bažina.
Smrdí to tady jako zmoklý Appa.
Tohle tu nemá co dělat.
Tati?
Duchové, buďte svědky předání znaku moudrosti.
Za sílu a vůdcovství, které projevil při ledových zkouškách,
ho po právu uděluju...
Sokkovi.
Mému synovi.
Tohle je den mých ledových zkoušek.
Den, kdy jsi je složil.
Stejně jako všichni válečníci v rodině.
Ale bylo to vzrůšo.
Bato!
Kolem těch ledovců to bylo těsný, co?
Jo, trochu se mi to vymklo.
Nevěděl jsem... co mám dělat.
Kdybys tam nebyl a nezakročil jsi...
Vrátili jsme se v jednom kuse. To je hlavní. Že jo, Hakodo?
Přesně tak. A volba správné posádky
je znak moudrého vůdce.
Proto zkoušku skládáme společně s přáteli.
Vidíš?
Běž pro ségru, ať to můžeme oslavit.
Hej, Sokko.
Našli jsme tvoji šalupu. Teda to, co z ní zbylo.
Fakt nechci vidět,
jak by vypadala, kdybys neprošel.
Neschopák.
Nečekal jsem, že se to zvrtne tak brzo.
Nebýt tebe, Sokka by nás poslal ke dnu.
Stěží jsme přežili.
Já si toho příboje taky všiml na poslední chvíli.
Nemusíš Sokku omlouvat.
Doufal jsem,
že když na to přijde, povede si...
líp.
Ne každý je předurčený k tomu, aby zodpovídal za životy druhých.
Podlehni svému zoufalství.
Kataro! Sokko!
Domov.
Je to jenom přelud.
Copak to tu máme?
Někdo mi dokáže odolat?
Nemožné.
Ledaže bys byl...
No jistě.
Můj starý známý avatar.
My se známe?
Je to tak.
Jedna z tvých předchozích inkarnací se mě pokusila zabít.
Proč bych to dělal?
Prý jsem ukradl obličej někomu, koho jsi miloval.
Ale o kradení ty víš první poslední, ne?
Možná jsi přišel vrátit, co jsi mi vyfoukl.
Nevím, o čem to mluvíš. Chci jenom najít svoje kámoše.
Kámoše?
Proč bych tě měl nechat hrát si s mým jídlem?
Haló?
Aangu?
Gyatso?
Aangu!
Konečně ses ke mně dostal!
Tohle není skutečné. Nemůže být. Je to jenom další trik.
Další iluze.
Vím, že se tomu těžko věří, ale jsem to opravdu já.
Spousta věcí tady jsou pouhé iluze, ale ty jsi vykročil z mlhy.
Jsem skutečný.
Poznáváš tohle?
Jedna z našich posledních her.
Hej!
Jsi na řadě.
Ty podvodníku.
Nemůžu tomu uvěřit.
Jak je to možné?
Kde ses tady vzal?
No...
po tvém odchodu ze vzdušného chrámu nás napadli vládci ohně.
Zaútočili nečekaně a rychle.
Většina zemřelých postoupila ve Velkém koloběhu.
Já si ale zvolil jinou cestu.
Rozhodl ses nevkročit do další fáze osvícení?
- Proč? - Věděl jsem...
že mě budeš potřebovat.
To je pravda.
Všichni se na mě spoléhají, protože jsem avatar,
ale já nemám nejmenší tušení, co si počít.
Teď mám ale tebe.
Nemůžu ti radit, jak být avatarem.
Jasně, že můžeš.
Avatarka Kjóši mě poslala na sever,
abych tam zabránil velké pohromě.
Já ale...
netuším jak.
Nevím vůbec nic.
- Víš víc, než si myslíš. - O tom pochybuju.
Jak mám zachránit svět, když nedokážu zachránit ani svoje...
kámoše!
Jsou někde v mlze.
To je Mlha ztracených duší.
Místo, které člověka uvězní v jeho nejtemnějších vzpomínkách.
Je to loviště Koha, zloděje tváří.
Živí se na lidech ochromených zoufalstvím a pochybnostmi.
Určitě chytil i ty vesničany, které jsme přišli zachránit.
Koh si je nejspíš vzal do doupěte.
Bude je tam držet, dokud nedostane hlad.
Až mu vyhládne,
jejich duše budou navždy ztraceny.
Musím je zachránit!
Koh je pradávný duch.
Nebezpečný a nemilosrdný predátor.
Není možné ho porazit.
Musím to zkusit.
Něco udělat musím.
Koh...
Říkal, že mě zná.
Prý jsem mu něco ukradl.
A měl pravdu. Předchozí avataři už s ním měli tu čest.
Roku ho prý dokonce pokořil,
ale nikdo neví, co se stalo.
Dobře. V tom případě musím mluvit s Rokuem.
Podařilo se mi kontaktovat Kjóši, tak zavolám i jeho.
Rokuův chrám ale stojí na území Národa ohně.
- Bude to nebezpečná cesta. - Nemám na výběr.
Vrátím se.
Aangu!
Musím ti něco říct.
Kdybys zůstal s námi... stejně bys nám nedokázal pomoct.
Nikdy bys vládce ohně nezastavil.
Nezabránil bys válce.
Jen bys tam umřel společně s námi.
Není to tvoje vina.
Tak se tím přestaň trápit.
Můžeme to probrat, až se vrátím?
Samozřejmě.
Měl by sis pospíšit. Koh brzo dostane hlad.
Jasně. Až zachráním kámoše, budeme si moct promluvit.
Čas...
je zvláštní věc.
Minulost i budoucnost
splývají dohromady.
Je jen jeden způsob, jak jeho tok srovnat.
Musíme se soustředit na to, co je skutečně důležité.
Doufám, že mi pomůžeš, avatare Roku.
Vím, že trpíš. Viděl jsem tvého ducha.
Všechno napravím a zachráním svoje kámoše.
Slibuju.
Promiň. Tentokrát se mnou nemůžeš.
Ani ty, Momo.
Bude to nebezpečné.
Pohlídáte mi je?
Snažit se soustředit jen na to důležité může být obtížné.
Občas máme pocit, že budeme navždy sami.
A že nám společnost bude dělat jedině naše bolest.
Namlouváme si, že je problém v nás.
Obzvlášť, když se dostaneme do situace, kterou nemůžeme ovlivnit.
Proto se musíme oprostit od bolesti a lítosti...
a vzpomenout si,
za co vlastně bojujeme.
Za naše nejbližší.
To oni jsou světlem, které tě provede těmi nejzrádnějšími časy...
i tou nejtemnější nocí.
Překlad titulků: Eliška K. Vítová