Fugiți!
- Prindeți-i! - Câți sunt?
Cinci? Șase? Poate mai mulți.
Mai repede! Pe aici!
După ei!
Haideți!
Ne scapă!
Mai repede!
- Haideți! - I-am prins.
Sunt acolo!
Discuri de gheață? E o noutate.
E ceva ce am văzut la Maeștrii Pământului. Am zis să încerc cu apă.
Ai început să te pricepi.
Inventezi mișcări noi. E semn că devii un maestru iscusit.
Încep să am încredere în mine.
Dar am învățat tot ce era în pergamentul bunicii,
așa că trebuie să ajung la Tribul Apei din Nord.
Maeștrii de acolo mă vor ajuta să evoluez.
Dăm tot mai des peste Maeștrii Focului.
Ne apropiem de Națiunea Focului.
Se întâmpla și dacă Sokka nu se umplea de ridicol curtând-o.
De unde să știu că e luptătoare a Națiunii Focului?
Nu trebuie să lăsăm garda jos cel puțin până ajungem în Nord...
Aang?
AVATAR: ULTIMUL RĂZBOINIC AL AERULUI
ÎN LUMEA SPIRITELOR
Națiunea Focului.
- De ce ar face asta? - De ce fac ce fac ei în general?
E numai vina mea.
Avatarul are datoria de a proteja natura.
E la fel de important ca a-i ajuta pe oameni și a lupta cu Maeștrii Focului.
Câte păduri au pierit pentru că am lipsit? Pentru că nu știu ce fac?
Bunica spune că viața e un ciclu.
Și că din moarte izvorăște o nouă viață.
Aici va fi iar pădure.
Asta trebuie să vezi.
Sămânța viitorului.
Nu greșelile din trecut.
Nu te speria! Nu-ți fac nimic.
Te-ai rătăcit?
Mă cheamă Sokka.
Rimează cu...
„Okka” și „poca-poca”.
Pare curajoasă. I-ai dat nume?
Poate îi găsim unul.
Ce zici de...
Pippinpaddle Oppsokopolis?
A treia.
Mi-a făcut-o Shi-yong.
Shi-yong?
- Shi-yong e prietenul tău sau... - Sokka!
Stai!
Acolo.
Aici erai!
Știi că nu trebuie să pleci singură.
Și-a pierdut-o.
Nu vrem să vă facem probleme.
Era speriată.
S-a întâmplat ceva rău aici, nu?
- Iertați-mă! Mulțumesc că ai ajutat-o. - Nu te scuza!
Cine stă lângă Națiunea Focului trebuie să fie precaut.
Da. Am tot avut parte de războaie.
- Așa a fost distrusă pădurea? În bătălie? - Nu.
Maeștrii Focului au vrut doar să-și croiască drum prin munți.
De asta au ars pădurea?
După incendiu, au început să se întâmple lucruri ciudate.
Au murit culturile, animalele nu mai pășteau.
Pământul însuși părea atins de molimă.
Acum câteva zile, am trimis niște oameni să caute mâncare și nu s-au mai întors.
Fiul meu, Shi-yong...
era cu ei.
Știm cum e să trăiești în frică.
Dar aici se întâmplă ceva mult mai rău.
E ceva...
de pe alt tărâm.
Așa e, consătenii tăi sunt pe alt tărâm.
Dar eu îi pot aduce înapoi.
Ai vreo veste?
- Nu, Alteță. - Nimic?
În câte locuri se poate ascunde un bizon al cerului?
- N-ați văzut nimic neobișnuit? - Nu.
Doar...
Ce anume?
Un negustor a văzut niște copii jucându-se cu gheață lângă Trecătoarea Senlin.
Probabil s-a înșelat.
Cineva a văzut gheață într-un loc unde n-ar trebui să existe?
Cei mai mulți ar zice că e neobișnuit, nu-i așa, locotenent Jee?
Dacă nu sunt idioți.
- Trimit niște oameni să investigheze. - Nu, mă ocup eu.
Ca întotdeauna.
Comandantul Zhao mă impresionează.
Lucrează fără susținere într-un colț uitat de lume
și totuși a găsit Avatarul.
Am admirat mereu cum îți strunești comandanții.
Cum îi faci mereu să dea tot ce pot.
Însă...
dacă aș fi în locul tău...
i-aș mai trimite trupe lui Zhao.
Să vedem ce poate face dacă e susținut.
„Udă vlăstarii care promit!”
Tu m-ai învățat.
Cred că ai dreptate.
Spune-i colonelului Shinu să mobilizeze arcașii!
Și anunță-l pe cancelar că voi redirecționa niște fonduri.
Azula...
Nu Zhao a descoperit Avatarul, ci Zuko.
El e cel care a dat dovadă de perseverență și devotament.
La asta mă aștept de la un moștenitor.
Nu la lingușiri și la insinuări de-abia șoptite.
Lumea în care trăim nu e singura care există.
- Mai e un tărâm dincolo de al nostru. - Lumea Spiritelor.
De obicei, sunt separate, dar pe alocuri granița dintre ele e firavă.
- Crezi că pădurea e un asemenea loc? - Nu cred.
Simt. Iar granița devine și mai firavă din cauza incendiilor.
Avatarul e puntea dintre cele două lumi.
Simt cât de apropiate sunt cele două.
E ca atunci când se crapă gheața.
Treci în Lumea Spiritelor, îi iei pe cei pierduți și te întorci?
Cam așa ceva.
Păreai mult mai încrezător înainte.
Toate astea sunt responsabilitatea mea.
Trebuie să merg în Nord să îi salvez pe Maeștrii Apei.
Dar și să-i ajut pe acești oameni să nu-și piardă casele și pe cei dragi...
cum am pățit eu.
E imposibil să faci tu totul.
E cum a zis Bumi: „Avatarul trebuie să facă imposibilul.”
Caut locul unde energiile spirituale sunt mai puternice.
- Unde e locul ăsta? - Voi ști când îl voi găsi.
Era să spui și tu ceva concret.
Katara!
Aang!
Un altar dedicat Spiritului Pădurii.
Aici e.
Și acum ce facem?
Stăm cu Aang.
Când spiritul lui e dincolo, corpul îi e vulnerabil. Trebuie apărat.
Cum știm că funcționează?
Nu știu.
Mi se face foame.
Vă rog! Încerc să mă concentrez.
Sokka, cred că a funcționat.
Katara!
- Ce se întâmplă? - Nu știu. Aang!
Mi-am separat spiritul de trup, dar v-am adus fără să vreau cu mine.
Cum e posibil?
E din cauza energiilor spirituale, a graniței firave și a puterii mele.
Du-ne imediat înapoi!
Îmi pare rău.
Suntem în Lumea Spiritelor.
Nu pomeni de Avatar! Nu vrem să se afle.
Bine. Să fim precauți.
Deși e sub stăpânirea Națiunii Focului, e țara Maeștrilor Pământului.
- Să nu iscăm probleme. - Când am iscat eu probleme?
Chiar așa.
Sunt din Națiunea Focului. Uită-te la hainele lor!
Am auzit că Maeștrii Apei au fost pe aici nu demult.
- I-ai văzut? - Nu.
- Dar ai auzit despre ei. - Oarecum.
Poate asta îți împrospătează memoria.
Repet.
I-ai văzut pe Maeștrii Apei?
Nu.
Dar am auzit că Avatarul călătorește cu ei.
- Poftim? - Avatarul.
E cu niște Maeștri ai Apei. Nu-i așa, Muki?
Avatarul? Așa au zis pirații.
Nu pirații, ci călăuza.
A zis că Maeștrii Apei l-au ajutat pe Avatar să învingă păienjenii-crocodil.
El ne-a spus cum au oprit vulcanul...
Se pare că au auzit de Avatar.
După ce s-au luptat cu regele nebun din Omashu.
O să-mi scape. O să pierd totul!
Dacă s-a aflat și în pustiul ăsta, știe toată lumea.
Tot Regatul Pământului. Toată Națiunea Focului.
Vor apărea vânătorii. Or să simtă mirosul de sânge.
Ajutați-mă! E nebună.
Nu muri, idiotule! Dacă mori, primesc doar jumătate.
- La ce te uiți? - La o nemernică care vânează recompense.
Nemernică? Ce vorbe mari pentru un puștan!
Te iert fiindcă taică-tu e simpatic.
Au lăsat mercenarii să-și facă de cap pe aici.
Gyatso m-a învățat că lumea noastră și Lumea Spiritelor sunt legate.
Una o influențează pe cealaltă. Sunt ca sufletul și corpul.
Separate, dar legate.
Înțeleg.
Gyatso avea un fel de a te face să înțelegi.
Clarifica totul.
- Cred că era grozav. - Da, era.
Eu am avut mereu înclinații spirituale. Poate de asta sunt aici cu tine.
Ăla e un broscoi?
Nu știu cum a ajuns el aici.
Cred că sătenii încearcă să scape.
Probabil caută ceva familiar.
- Dacă pricep că n-au ce căuta aici. - Niciunul dintre voi n-are ce căuta aici.
- Cine a zis asta? - Ce anume?
Niciun om nu are ce căuta aici.
- E un ditamai păsăroiul. - Păsăroi?
Nu sunt un păsăroi.
Eu sunt însuși Spiritul Cunoașterii.
Iartă-l pe Sokka! N-a vrut să te supere.
- Cu cine vorbești? - Cum adică?
Ei nu aud ce auzi tu.
Mințile lor înguste sunt incapabile să înțeleagă ce spun.
- Dar eu te aud. - Tu ești Avatarul.
Ești menit să fii cu un picior în lumea asta.
Însă ei sunt intruși.
Cu cât stau mai mult aici, cu atât va fi mai periculos pentru ei.
- Periculos? - Periculos?
- N-o să ne mănânce păsăroiul, nu? - Nu de asta ar trebui să se teamă.
Există aici creaturi care pot face un rău mai mare decât să-ți devoreze corpul.
Îți devorează sufletul.
- Ce spune? - Spune că nu ne va face rău.
Vrem doar să ne găsim prietenii și plecăm.
E cineva aici care locuiește lângă pădure, într-o căsuță de piatră.
Poate știe el ce s-a întâmplat cu prietenii voștri.
Urmează cărarea și îl vei găsi.
Stai! Despre ce pericol vorbeai?
Ce li se poate întâmpla?
Există aici unele lucruri care dezvăluie adevăruri oamenilor.
Adevăruri cu care nu sunt pregătiți să dea piept.
Le-ar arăta cine sunt cu adevărat
și asta le-ar provoca multă durere.
Rămas-bun, Avatarule!
Și fii atent să nu vă abateți de la cărare!
Pa, Păsăroiule!
Gata!
Lecția s-a terminat, Alteță.
Azula!
Ești teafăr? Stai să te ajut!
- A fost cam dur. - Da.
- Îl puteai răni. - E vina lui. Trebuia să fie mai bun.
Dar nu e ceva legat de instructor, nu?
Tu ești cea mai tare. Toată lumea știe.
Ești perfectă.
Nu e de ajuns.
- Aici erai! Unde ai fost? - Scuze. M-a prins un meci de Pai Sho.
Prin părțile astea, cei ce joacă pe stradă sunt buni.
Sunt convins. Să mergem!
Nu urmau tacticile obișnuite, dar ăsta era punctul lor forte.
N-ai putea termina povestea asta pe barcă?
Ai avea multe de învățat de la acești jucători de Pai Sho.
Nu sunt instruiți, dar asta înseamnă că mintea lor e deschisă la idei noi.
Așa că sunt deschiși când apare o soluție.
Nu!
June e cea mai bună la ceea ce face, și anume la a găsi oameni.
E o mercenară, loială celui ce o plătește. Cum să ai încredere în ea?
E o profesionistă.
Dacă eșuează, nu e plătită și nu mănâncă.
Știu că ai crezut întotdeauna că trebuie urmată calea cea dreaptă.
Asta e marca unui mare conducător, dar aici regulile sunt diferite.
Comandantul Zhao știe asta și deja se pregătește,
iar noi încă nu știm ce cărți am tras.
Povestiți-mi despre Avatar!
- Ați văzut? - Ce?
Aia?
Calmează-te! Bufnița a zis că nu pățim nimic dacă rămânem pe cărare.
Nu-i așa, Aang?
Ba da.
Aang? Ce a spus, de fapt, bufnița?
Că poate fi periculos pentru voi.
Că va trebui să priviți adevărul în față.
Dar adevărul nu poate fi atât de periculos, nu-i așa?
Așa e.
Nu?
Adevărul...
Da.
Nu mă deranjează adevărul.
M-ar deranja să fiu mâncat de un monstru uriaș.
Trebuia să cobești tu!
Aang, sper că e un limbaj al spiritelor pe care-l înțelegi și că zice:
„Bun-venit! O felie de tort?”
Nu asta zice.
Stați pe loc!
- Bufnița a zis să nu abatem de la cărare. - Suntem pe cărare.
Suntem pe cărare!
Fugiți!
E Spiritul Pădurii.
Este rănit.
Mi-am pierdut puterea!
- Și eu! - La o parte!
Sconcsule, ia-te de cineva de talia ta!
Nu mă refeream la mine.
- Sokka! - Fugiți!
Durere.
Câtă durere!
Am doar niște zgârieturi.
Nu vorbeam de tine, ci de Hei Bai.
- Ce? - Hei Bai, spiritul.
Suferă cumplit.
Cred că m-am lovit cam tare.
Sunt cam dezorientat.
- Ești hazliu. - Iar tu ești o vulpe vorbitoare.
Dar am văzut și lucruri mai ciudate azi.
Nu pot să las monstrul să-mi mănânce prietenii.
Nu e un monstru. Suferă.
Asta îți face durerea. Te transformă în ceva ce nu ești.
Nu știi cum e să suferi?
Zgârieturile astea mă enervează, deci...
Faci mereu glume când vrei să eviți o discuție?
Ce? Nici vorbă!
Poți să pleci. Sper să te „reorientezi”.
Lumea Spiritelor...
Și ai grijă!
Ceața poate fi... periculoasă.
Sokka!
Aang!
Katara!
- Mamă? - Aici erai! Te-am căutat peste tot.
Nu se poate.
- Ești într-adevăr tu? - Ce?
Te simți bine?
A trecut atâta timp!
Haide! Am întârziat.
Împletitura în patru e mai rezistentă.
N-am zis că nu e mai rezistentă, ci că e o risipă.
- Katara, tu nu împletești. - Nu m-am priceput niciodată.
Sokka mă tachina mereu...
- Unde e Sokka? - Cu tatăl tău, pescuiesc. Vin în curând.
Katara...
Nu-mi pot folosi puterea.
O să poți. N-am niciun dubiu.
Într-o bună zi, vei arăta lumii întregi cât de puternică ești.
Ne vei proteja pe toți.
Națiunea Focului! Fugiți!
Ascunde-o!
- Găsiți-l pe Maestrul Apei! - Hai!
- Katara, hai înăuntru! - Nu intru acolo!
Ascunde-te! Orice s-a întâmpla, nu ieși!
Unde e Maestrul Apei? Știm că aveți unul în sat.
- I-ați omorât sau i-ați alungat pe toți. - Minți.
Predă-l!
Sau mori.
Stai!
Eu sunt. Eu sunt Maestra Apei.
Câtă frică!
Câtă disperare!
Lumea Spiritelor... Mai degrabă a mlaștinilor.
Miroase ca Appa după furtună.
Nu-i a bună.
Tată?
Spiritele apei întăresc acest însemn.
Pentru puterea și destoinicia dovedite în proba de evitare a gheții,
îi acord Însemnul Înțelepciunii...
lui Sokka.
Pentru fiul meu!
E ziua probei de evitare a gheții.
E ziua în care ai trecut proba.
Cum au trecut-o mereu războinicii familiei noastre.
Dar azi a fost mai palpitant.
- Bato! - Ai luat-o chiar pe lângă aisberguri, nu?
Așa e, am pierdut controlul. Eu... n-am știu ce să fac.
Dacă n-ai fi fost acolo să intervii...
Am supraviețuit cu toții. Asta contează. Nu-i așa, Hakoda?
Așa e. Nu uita că un conducător înțelept știe să-și aleagă echipajul potrivit.
De asta de bazăm pe ajutorul prietenilor.
Vezi?
Găsește-ți sora și hai să sărbătorim!
Sokka!
Tocmai ți-am văzut barca. Sau ce e rămas din ea.
Dacă așa e când treci proba, cum ar fi arătat barca dacă o picai?
Ce fraier!
Nu credeam că va da de greu așa repede.
Dacă nu erai tu, Sokka ne-ar fi scufundat. Avem noroc că suntem în viață.
A fost anevoios. Și eu am văzut târziu gheața.
Nu-i mai căuta scuze!
Speram că, măcar când va da de greu, se va descurca...
mai bine.
Adevărul e că nu oricine e făcut să vegheze asupra destinelor altora.
Lasă-te în voia disperării!
Katara! Sokka!
Sunt acasă.
Nu e real.
Pe cine avem noi aici? E cineva care rezistă?
Nu se poate. Doar dacă...
Bineînțeles.
E vechiul meu prieten, Avatarul.
- Te cunosc cumva? - Sigur că da.
Una dintre încarnările tale anterioare a încercat să mă omoare.
De ce aș vrea să te omor?
Pentru că am furat chipul cuiva îndrăgit de tine.
Dar tu știi cum e să furi, nu-i așa?
Poate ai venit să-mi înapoiezi ce mi-ai furat.
Nu știu despre ce vorbești. Vreau doar să-i găsesc pe prietenii mei.
Pe prietenii tăi?
De ce te-aș lăsa să te joci cu hrana mea?
Bună ziua!
Aang?
Gyatso?
Aang!
În sfârșit, ai ajuns!
Nu e real. E imposibil, e tot un șiretlic.
E tot o iluzie.
Știu că e greu de crezut, dar sunt chiar eu.
Sunt multe iluzii aici, dar ai ieșit din ceață.
Ce vezi acum e real.
O recunoști?
E ultima noastră partidă.
E rândul tău.
Trișorule!
Nu pot să cred că ești tu.
Cum e posibil? Cum de ești aici?
Ei bine...
Maeștrii Focului ne-au atacat când ai părăsit Templul Aerului din Sud.
A fost neașteptat și rapid.
Majoritatea celor morți au reînceput Marele Ciclu.
Eu am ales o altă cale.
Ai ales să nu treci la următorul stadiu de iluminare?
- De ce? - Fiindcă...
- Știam că o să ai nevoie de mine. - Chiar am.
Eu sunt Avatarul și toți se bazează pe mine,
doar că eu nu știu ce fac.
- Dar acum te-am găsit. - Nu te pot învăța cum să fii Avatarul.
Bineînțeles că poți.
Avatarul Kyoshi mi-a zis că trebuie să ajung în Nord ca să previn o tragedie.
Doar că... nu știu cum.
Nu știu nimic.
- Știi mai multe decât crezi. - Mă îndoiesc.
Cum să salvez lumea dacă nu-mi pot salva nici măcar...
Prietenii mei! Bântuie prin ceață.
E Ceața Sufletelor Pierdute.
Acolo, ele rătăcesc prin labirintul celor mai dureroase amintiri.
E terenul de vânătoare al lui Koh, hoțul de chipuri.
Îi vânează pe cei paralizați de disperare și îndoială.
Sigur i-au căzut pradă și sătenii după care am venit.
Koh i-a dus în bârlogul lui.
Și îi va ține prizonieri până va fi gata să se hrănească.
Iar atunci, sufletele lor vor fi pierdute pe vecie.
Trebuie să-i salvez!
Koh e un spirit primitiv, un prădător periculos și nemilos.
- Nu poate fi învins. - Trebuie să încerc.
Trebuie să fac ceva.
Koh...
A zis că mă cunoaște, că am luat ceva ce îi aparținea.
E adevărat. Încarnările tale anterioare l-au mai întâlnit.
Se zice că Roku chiar l-a învins o dată,
dar nimeni nu știe exact.
Bine. Atunci, trebuie să vorbesc cu Roku.
Am invocat-o pe Kyoshi la templul ei. Pot face la fel cu Roku.
Dar templul lui Roku este în Națiunea Focului.
- Va fi o călătorie periculoasă. - N-am de ales.
Mă întorc.
Aang!
Trebuie să-ți spun ceva.
Dacă ai fi rămas cu noi, n-ai fi putut face nimic.
N-ai fi putut stăvili Națiunea Focului.
N-ai fi putut împiedica războiul.
Ai fi murit alături de ceilalți.
Nu e vina ta.
Așa că nu te mai învinui!
Putem vorbi despre asta când mă întorc?
Firește.
Grăbește-te! Koh se va hrăni din nou în curând.
Da. După ce-mi salvez prietenii, vom avea mai mult timp.
Timpul e un lucru curios.
Trecutul, viitorul... toate se amestecă.
Într-un singur fel le poți ține socoteala.
Dacă nu uiți ce contează cu adevărat.
Roku, sper că mă poți ajuta.
Știu că suferi. Ți-am văzut spiritul.
O să îndrept lucrurile și o să-mi salvez prietenii.
Promit.
Îmi pare rău, amice. Nu poți veni de data asta.
Nici tu, Momo.
E prea periculos.
Aveți grijă de ei!
Desigur, e greu uneori să nu pierzi din vedere ce e important.
Uneori, ni se pare că vom fi mereu singuri.
Și că singurul lucru care ne ține companie e propria noastră durere.
Ne spunem că noi suntem problema.
Mai ales când apar unele lucruri pe care nu le putem controla.
De aceea trebuie să ne depășim durerea și regretul.
Și să nu uităm pentru ce luptăm cu adevărat.
Pentru cei pe care îi iubim.
Fie ca asta să ne călăuzească când înfruntăm vremurile cele mai tulburi...
și negura cea mai adâncă.