Spring!
- Ta dem! - Hur många är de?
Fem? Sex?
Kanske fler!
Skynda på! Hitåt!
Efter dem!
Spring!
De kommer undan!
Skynda er!
Fort!
Nu har vi dem!
Där är de!
Alltså, isskivor? Det var nytt.
Jag såg jordbändarna göra det och ville testa en vattenversion.
Du har blivit bra på bändning.
Du uppfinner nya saker. Det kännetecknar en duktig bändare.
Jag känner mig ganska säker,
men mer får jag inte ut av mormors skriftrulle.
Nu måste jag till norra Vattenfolket.
Mästarna där kan göra mig ännu bättre.
Vi springer på eldbändarna allt oftare.
Vi närmar oss Eldnationens gräns. Det var väntat,
även utan Sokkas raggningsförsök.
Hur skulle jag veta att hon var soldat?
Vi måste vara på vår vakt tills vi kommer längre norrut, där...
Aang?
ANDETAG
Eldnationen.
Men varför?
Det kan man undra.
Det här är mitt fel. Avataren ska skydda den naturliga världen.
Det är lika viktigt som att hjälpa folk och strida mot Eldnationen.
Hur många skogar har dött för att jag var borta?
För att jag inte vet vad jag gör?
Mormor brukar säga att livet är ett kretslopp.
Ur döden kommer nytt liv.
Det kommer en ny skog.
Det är det du ska se.
Frön för framtiden.
Inte gamla misstag.
Hallå!
Det är lugnt. Jag vill inget illa.
Är du vilse?
Jag heter Sokka.
Det rimmar med
"okka" och "wakka wakka".
Hon ser modig ut. Vad heter hon?
Vi kanske kan hitta på ett namn tillsammans.
Vad sägs om
Pippinpaddle Oppsokopolis?
Den tredje.
- Shi-yong gjorde henne åt mig. - Shi-yong?
Är det din vän eller är han...
Sokka!
Nej, vänta!
Ditåt.
Där är du ju.
Du får inte gå iväg ensam.
Hon tappade den här.
Vi vill inte bråka. Hon blev bara rädd.
Nåt hemskt har hänt här, va?
Ni får ursäkta.
- Tack för hjälpen. - Ingen orsak.
Så här nära Eldnationen är man säkert på sin vakt.
Ja. Vi har sett nog av krig.
- Förstördes skogen i en strid? - Nej.
Eldbändarna ville bara röja en väg genom bergen.
Brände de ner skogen för det?
Efter branden började det hända konstiga saker.
Våra skördar började dö. Djuren slutade beta.
Det är som om marken själv blivit sjuk.
Vi sände ut en patrull som skulle söka efter mat.
De har inte återvänt.
Min son Shi-yong...
Han var med.
Vi vet hur det är att leva i skräck,
men det här går ännu djupare.
Det är nåt
utomvärldsligt.
Du har rätt. Ert folk befinner sig bortom den här världen.
Men jag kan hämta tillbaka dem.
Nåt nytt?
Nej, sir.
Inget alls?
Hur många gömställen finns det för en flygande bison?
- Ingen som anmält nåt ovanligt? - Nej.
Förutom...
Förutom vad?
En köpman nämnde nåt om barn som lekte med isblock vid Senlinpasset.
Han tog säkert fel.
Såg nån is på en plats där is inte borde finnas?
De flesta skulle se det som ovanligt, löjtnant Jee.
Alla som inte är idioter.
- Jag låter utreda det. - Nej, jag gör det själv.
Som vanligt.
Kommendör Zhao imponerar.
Han arbetar utan stöd i en bortglömd del av världen.
Ändå hittade han avataren.
Jag beundrar ditt sätt att hantera kommendörerna.
Du tycks alltid få ut det bästa av dem.
Men nu,
om det var mitt beslut,
skulle jag ge Zhao mer resurser.
Se vad han kan göra med stöd.
"Vattna de mest lovande groddarna."
Du lärde mig det.
Du kanske har rätt.
Be överste Shinu mobilisera bågskyttarna.
Och meddela kanslern att jag omfördelar tillgångarna.
Och Azula...
Zuko hittade avataren, inte Zhao.
Det var han som uppvisade uthållighet och hängivenhet.
Precis som det förväntas av en tronarvinge.
Inget egennyttigt smicker eller lömskt viskande.
Världen vi lever i är inte den enda.
Det finns en annan värld bortom den.
Andevärlden.
De brukar hållas åtskilda,
men barriären mellan dem är tunn på några platser.
- Tror du att skogen är en sån plats? - Inte bara tror.
Jag känner det.
Branden har nog försvagat barriären.
Avataren är bron mellan de två världarna. Jag känner hur nära varann de är.
Det är som is som har börjat spricka.
Du ska alltså kila över dit, hämta de som saknas och komma tillbaka?
Nåt i den stilen.
Du lät mer säker förut.
Allt det här är mitt ansvar.
Jag måste ta mig norrut för att rädda vattenbändarna,
men jag måste också hjälpa byborna, så att de inte förlorar sina nära och kära
som jag gjorde.
Du kan omöjligt göra allt.
Det är som Bumi sa: "Avataren måste göra det omöjliga."
Jag måste hitta platsen där den andliga energin är starkast.
Och var är det?
Det märker vi.
Oj, nu var du nästan specifik.
Katara?
Aang?
Ett tempel för skogens ande.
Här är det.
Vad ska vi göra?
Vaka över Aang.
Hans kropp blir sårbar när anden lämnar den.
Vi måste skydda honom.
Hur vet vi att det funkar?
Jag vet inte.
- Jag är hungrig. - Hallå! Kan ni sluta?
Jag försöker koncentrera mig.
Sokka, det funkade visst.
Katara?
- Vad händer? - Jag vet inte! Aang!
Anden lämnade min kropp, men på nåt sätt följde ni med.
Hur är det möjligt?
Det måste vara platsens energi, den tunna barriären och mina krafter.
Se till att vi kommer tillbaka, då!
Förlåt!
Vi är i Andevärlden.
Nämn inte avataren. Nyheten får inte spridas.
Nej. Och vi måste gå försiktigt fram.
Eldnationen kontrollerar området, men det är jordbändare som bor här.
- Vi vill inte orsaka bråk. - När har jag nånsin gjort det?
Ja, säg det.
De är eldbändare. Se på dem.
Titta på kläderna.
Det ska ha varit vattenbändare här nyligen.
- Såg du dem? - Nej.
- Men du hörde talas om dem. - Typ.
Det här kanske bättrar på minnet.
Då så.
Såg du vattenbändarna?
Nej.
Men avataren har tydligen följe med vattenbändare.
- Vad sa du? - Avataren har följe med vattenbändare.
Eller hur, Muki?
Va? Avataren? Ja, det var det piraterna sa.
Nej, det var inte piraterna, utan kanjonguiden.
Han sa att avataren slog tillbaka kanjonkryp
med hjälp av vattenbändare.
Var det han som berättade om kampen med vulkanen...
De verkar ha hört om avataren.
Ja, efter striden mot den galna kungen i Omashu.
Jag kommer att tappa bort honom. Och förlora allt!
Om folk i obygden känner till honom, då vet alla.
Alla i Jordriket. Alla i Eldnationen.
Alla kommer att jaga honom. Det är blod i vattnet nu.
Hjälp mig! Hon är galen!
Dö inte, din idiot.
Jag får bara hälften om du dör.
Vad glor du på?
En neslig prisjägare.
Neslig? Stora ord för en liten pojke.
Men låt gå. Din pappa är gullig.
Klart att de låter legosoldater löpa amok här.
Gyatso sa att Andevärlden och den fysiska världen är sammanbundna.
Det som händer den ena påverkar den andra. Lite som kropp och själ.
- Åtskilda men sammankopplade. - Det låter vettigt.
Gyatso var bra på att förklara saker. Han gjorde allt så enkelt.
- Han låter fantastisk. - Det var han.
Jag har alltid känt mig som en andlig person.
- Det kanske var därför jag följde med. - Är det där en groda?
Men hur han kom hit vet jag inte.
Byborna försöker säkert hitta en väg ut.
De letar nog efter nåt bekant.
- Om de insett att de inte hör hemma här. - Ingen av er hör hemma här.
Vem sa det?
Vadå?
Ingen människa hör hemma i vår värld.
Vilken jättepippi.
"Pippi"? Jag är ingen pippi.
Jag är själva kunskapens ande.
Ursäkta Sokka. Han menade inget illa.
- Vem pratar du med? - Vad menar du?
De hör inte det du hör.
Deras små hjärnor kan inte förstå mitt tal.
- Men jag hör dig. - Du är avataren.
Du ska ha ena foten i den här världen.
De, däremot, är inkräktare.
Och ju längre de stannar, desto större fara utsätts de för.
Fara?
Va?
- Den tänker väl inte äta upp oss? - Det borde vara hans minsta bekymmer.
Här finns varelser som kan göra mycket mer än att sluka en kropp.
De slukar själar.
- Aang? Vad säger han? - Att han inte ska göra oss illa.
Vi vill bara hitta våra vänner. Sen går vi igen.
Det bor nån i en stenhydda strax bortom skogen.
Han kanske vet vad som hänt era vänner.
Följ stigen, så hittar ni honom.
Vänta. Vad menade du med fara?
Vad kan hända med dem?
Det finns saker här inne som kan avslöja sanningar för människor.
Sanningar de inte är beredda att möta.
Det visar dem vilka de egentligen är,
och det kan vara mycket smärtsamt.
Farväl, avatar.
Kom ihåg att hålla dig på stigen.
Hej då, pippi.
Det räcker.
Lektionen är slut, Ers Höghet.
Azula!
Gick det bra? Låt mig hjälpa dig.
- Det var intensivt. - Ja.
- Du kunde ha skadat honom. - Han borde ha försvarat sig bättre.
Fast det här handlar väl inte om honom?
Azula, du är bäst. Det vet alla.
Du är perfekt.
Det räcker inte.
Äntligen. Var har du varit?
Ursäkta. Jag avleddes av ett parti Pai Sho.
Gatuspelarna i de här krokarna är duktiga.
Säkert. Nu går vi.
De följde inte den förväntade taktiken, men det var deras styrka.
Farbror, kan vi ta resten när vi är ombord på båten?
Prins Zuko, du kan lära dig mycket av Pai Sho-spelarna.
De är otränade, men samtidigt öppna för nya idéer.
Då är de också redo när en lösning dyker upp.
Nej!
June är bäst på sitt område, vilket är att hitta folk.
Hon är legosoldat. Hennes lojalitet kan köpas.
- Hur kan man lita på nån sån? - June är ett proffs.
Om hon misslyckas får hon inte betalt. Då får hon ingen mat.
Prins Zuko, du har alltid ansett
att man kan göra saker på rätt eller fel sätt.
Det kännetecknar en stark ledare,
men reglerna här ute är annorlunda.
Kommendör Zhao vet det.
Han har redan skridit till verket, medan vi harvar runt här.
Berätta om den där avataren.
- Såg ni? - Vadå?
Såg ni? Där?
Lugna dig.
Ugglan sa att det går bra om vi håller oss till stigen. Eller hur?
Ja.
Aang? Vad sa ugglan egentligen?
Att det kan bli farligt för er.
Att ni kanske måste möta sanningen.
Men hur jobbig kan sanningen vara?
Precis.
- Eller hur? - Sanningen...
Ja.
Jag kan hantera sanningen.
Däremot kan jag inte hantera att bli slukad av ett andemonster.
Var du tvungen att säga det?
Aang, säg att det är ett andespråk som du förstår
och att den säger: "Välkomna. Vill ni ha fika?"
Det är inte det den säger.
Håll er på stigen.
Ugglan sa att det går bra om vi håller oss till stigen.
Vi är på stigen.
Vi är på stigen!
Bort från stigen!
Det är skogens ande.
Den är skadad.
Jag kan inte bända!
Inte jag heller.
Se upp!
Hörru! Ge dig på nån i din egen storlek!
Jag menade inte mig.
- Sokka! - Spring!
Smärta.
Så mycket smärta.
Det är bara skrapsår.
Inte du. Hei Bai.
- Hej, vadå? - Hei Bai. Anden.
Den har mycket ont.
Jag måste ha slagit i huvudet.
Jag känner mig omtöcknad.
- Du är rolig. - Och du är en talande räv.
Fast galnare saker har man ju sett.
Jag måste hitta mina vänner innan monstret slukar dem.
Det är inget monster. Den har ont.
Smärta kan göra så med en. Man blir till nåt man inte är.
Vet du inte hur det är att ha ont?
Tja, skrapsåren gör mig lättretlig, så...
Skämtar du alltid när du vill undvika ett ämne?
- Va? Nej, inte alls. - Du borde gå.
Hoppas att töcknet klarnar.
Andevärlden...
Och var försiktig.
Dimman kan vara... farlig.
Sokka?
Aang?
Katara.
- Mamma? - Där är du ju. Jag har letat överallt.
Omöjligt...
- Är det verkligen du? - Va?
Katara, är allt bra?
Det var så länge sen.
Kom nu. Vi är sena.
Jag lovar. Fyra trådar är starkare.
Det sa jag inget om. Jag sa att det var slöseri.
Katara, du flätar inte.
Jag har aldrig varit bra på det här.
Sokka brukade retas...
Var är Sokka?
Han och pappa är snart tillbaka från fisketuren.
Katara...
Jag kan inte bända.
Det kommer.
Jag vet det.
En dag kommer du att visa världen vidden av dina krafter.
Du kommer att skydda oss.
Eldnationen! Spring!
Göm henne.
- Hitta vattenbändaren! - Fort!
- Katara, vi måste gå in! - Nej, jag går inte in dit!
Göm dig. Kom inte fram, vad du än gör.
Var är vattenbändaren? Vi vet att det finns en här.
Alla vattenbändare är borta eller döda på grund av er.
Du ljuger.
Överlämna bändaren.
Eller dö.
Vänta!
Det är jag.
Jag är vattenbändaren.
Så mycket rädsla.
Så mycket förtvivlan.
Andevärlden. Snarare gyttjevärlden.
Det luktar som Appa efter ett oväder.
Det här känns fel.
Pappa?
Vattnets andar vittnar om detta märke.
För styrkan och ledarskapet som uppvisades under isväjarprovet,
ger jag härmed De vises märke...
...till Sokka.
Till min son.
Det här är dagen för isväjarprovet.
Det är dagen då du klarade isväjarprovet.
Precis som krigarna i vår släkt alltid har gjort.
Men nog blev det spännande.
Bato!
Det var nära ögat vid de där isbergen, va?
Ja. Jag tappade kontrollen.
Jag visste inte vad jag skulle göra.
Om du inte hade varit där och ingripit...
Alla klarade sig oskadda.
Det är det viktiga. Eller hur?
Ja. Att välja ut rätt besättning
är en del av ledarens jobb.
Därför görs provet med hjälp av vänner.
Förstår du?
Leta reda på din syster nu, så firar vi.
Hej, Sokka.
Här är din isskärare, eller det som återstår av den.
Och då klarade du provet. Hur ska det gå när du misslyckas?
Vilket skämt.
Tänk att han ställde till det så.
Utan dig hade det varit kört.
Vi har tur som lever.
Det var trixigt. Inte ens jag såg vågorna först.
Du behöver inte hitta på ursäkter.
Jag hade hoppats
att han i skarpt läge skulle göra det...
...bättre.
Alla är inte lämpade för att ha andras liv i sina händer.
Ge efter för din förtvivlan.
Katara! Sokka!
Mitt hem.
Det är inte verkligt.
Vad har vi här, då? Nån som kan stå emot?
Det är inte möjligt. Såvida du inte...
Självklart.
Det är min gamla vän avataren.
- Känner jag dig? - Det kan man säga.
En av dina tidigare inkarnationer försökte dräpa mig.
Varför skulle jag göra det?
Det var nåt om att jag hade stulit ansiktet från nån du älskade.
Men du vet ju allt om stölder, eller hur?
Du kanske har kommit för att återlämna det du stal från mig.
Jag vet inte vad du pratar om. Jag letar efter mina vänner.
Dina vänner?
Varför skulle jag låta dig leka med min mat?
Hallå?
Aang?
Gyatso?
Aang!
Äntligen är du här!
Det här kan inte vara verkligt. Det är ännu ett trick.
Ännu en illusion.
Jag vet att det är svårt att tro, men det är verkligen jag.
Det finns gott om illusioner här, men du har kommit ut ur dimman.
Det här är verkligt.
Känner du igen det här? Ett av våra sista partier.
Hörru!
Din tur.
Din fuskare.
Jag fattar inte att det är du.
Hur är det möjligt? Hur kan du vara... här?
Tja...
Eldbändarna attackerade efter att du lämnat det södra lufttemplet.
Attacken var plötslig och snabb.
De flesta som dog gick vidare i det eviga kretsloppet.
Jag valde en annan väg.
Valde du bort nästa nivå av upplysning?
Varför det?
För att... jag visste att du behövde mig.
Ja, jag behöver dig.
Jag ska vara avatar och alla räknar med mig,
men jag vet inte vad jag gör.
Men nu är du här.
Jag kan inte tala om hur du ska vara.
Klart att du kan.
Avatar Kyoshi sa att jag måste ta mig norröver
för att förhindra en stor tragedi.
Men... jag vet inte hur.
Jag vet ingenting.
- Du vet mer än du tror. - Det tror jag inte.
Hur ska jag kunna rädda världen när jag inte ens kan rädda...
Mina vänner! De är nånstans i dimman!
Det är De förlorade själarnas dimma.
Den stänger in människor i deras dystraste minnen,
och utgör jaktmark för Koh, ansiktssnattaren.
Han lurpassar på de som paralyserats av förtvivlan och ovisshet.
Han har säkert tagit byborna som vi kom hit för att rädda.
Koh har nog fört dem till sin lya.
Där förvarar han dem tills han är redo att äta.
Sen är deras själar förlorade för alltid.
Jag måste rädda dem!
Koh är en ursprunglig ande, ett farligt och hänsynslöst rovdjur.
- Det går inte att besegra honom. - Jag måste försöka.
Nåt måste jag göra.
Koh.
Han sa att han kände mig, att jag tagit nåt från honom.
Det stämmer. Tidigare avatarer har haft duster med Koh.
Det sägs att Roku överlistade anden en gång,
men ingen vet hur.
Okej.
Då måste jag prata med Roku.
Jag kontaktade avatar Kyoshi i hennes tempel.
- Det borde funka med Roku också. - Rokus tempel finns i Eldnationen.
- Det blir en farlig resa. - Jag har inget val.
Jag kommer tillbaka.
Aang!
Det är en sak jag måste säga.
Du hade inte kunnat göra nåt om du hade stannat hos oss.
Du hade inte kunnat stoppa Eldnationen.
Du hade inte kunnat stoppa kriget.
Du skulle bara ha dött, tillsammans med alla andra.
Det var inte ditt fel.
Så släpp det.
Kan vi prata om det när jag kommer tillbaka?
Självklart.
Skynda dig. Det dröjer inte förrän Koh vill äta.
Okej. Vi får mer tid när jag har räddat mina vänner.
Tid...
Tid är något underligt.
Det förflutna, framtiden...
Allt blandas samman.
Det finns bara ett sätt att hålla ordning.
Det gör man genom att minnas vad som är viktigt.
Jag behöver hjälp, avatar Roku.
Jag vet att du har ont. Jag såg din ande.
Jag ska ställa allt till rätta och rädda mina vänner.
Jag lovar.
Ledsen, kompis. Du kan inte följa med. Inte du heller, Momo.
Det är för farligt.
Ta hand om dem åt mig, okej?
Men att komma ihåg vad som är viktigt kan vara svårt.
Ibland känns det som om vi alltid kommer att vara ensamma.
Som om det enda som håller oss sällskap är vår smärta.
Vi intalar oss att vi är problemet.
Särskilt när sånt som vi inte kan kontrollera kommer i vägen.
Därför måste vi släppa vår smärta och vår ånger...
...och komma ihåg vad vi egentligen strider för.
De vi älskar.
Låt det vara ljuset som leder dig genom denna förrädiska tid...
...och denna mörka natt.
Undertexter: Love Waurio