Біжімо!
- Хапайте їх! - Скільки їх там?
П'ять? Шість?
Може, більше!
За ними!
Побігли!
Хутко!
Уперед!
Попалися!
То що, крижані диски? Це щось новеньке!
Я бачила таке у Магів Землі.
Захотіла спробувати з водою.
Твоє Підкорення стало зовсім класним.
Ти винаходиш нові рухи.
Це ознака майстерності.
Я почуваюся досить впевнено,
але з бабусиного сувою я взяла вже все,
тож мені потрібно до Північного Водного Племені.
Тамтешні майстри виведуть мене на новий рівень.
Ми стикаємося з Магами Вогню дедалі частіше.
Скоро кордон земель Народу Вогню.
Це мало статися, навіть без трагічного залицяння Сокки.
Звідки я знав, що вона солдатка Народу Вогню?
Нам треба бути пильними,
доки не дістанемося півночі, де...
Аанґу?
АВАТАР: ОСТАННІЙ ЗАХИСНИК
ВІДНЕСЕНІ ПРИВИДАМИ
Народ Вогню.
- Навіщо їм це? - А навіщо вони взагалі щось роблять?
Це все через мене.
Задача Аватара — захищати світ природи.
Це так само важливо, як допомагати людям і боротися з Магами Вогню.
Скільки лісів загинуло, бо мене не було?
Бо я не знаю, що робити.
Бабуся каже, що життя циклічне.
А зі смерті народжується нове життя.
Тут знову буде ліс.
Зрозумій це.
Для майбутнього потрібне насіння.
А не минулі помилки.
Привіт!
Усе гаразд, я тебе не скривджу.
Ти заблукала?
Мене звати Сокка.
Римується з
«окка» і «вакка-вакка».
Вона смілива. У неї є ім'я?
Тоді, може, ми його придумаємо?
Як тобі...
Піппінпедл Оппсокополіс...
третя?
Її мені зробив Шійон.
Шійон?
Шійон — твій друг чи...
Сокко!
Ні, чекай.
Он вона.
Ось ти де.
Не можна гуляти самій.
Вона загубила це.
Ми тут не для проблем. Ми...
Вона злякалася.
Тут сталося щось погане, так?
Пробачте мої манери.
- Дякую, що допомогли. - Не вибачайтеся.
Живучи так близько до Народу Вогню, пильнуватимеш.
Так. Ми ковтнули війни.
Це так було знищено ліс? У битві?
Ні.
Маги Вогню так прочищали шлях, ідучи через гори.
І тому спалили цілий ліс?
Але після пожежі почалися дивні речі.
Врожаї почали гинути. Тварини припинили пастися.
Таке враження, наче сама земля захворіла.
Кілька днів тому ми відправили експедицію на пошуки їжі.
Вони не повернулися.
Мій син, Шійон,
був з ними.
Ми знаємо, як жити в страху.
Але це щось глибше.
Це щось...
позаземне.
Ваша правда. Ваші люди поза цим світом.
Але я їх поверну.
Є новини?
Ні, пане.
Нічого?
Гігантському Летючому Бізону так легко сховатися?
- Не доповідали про незвичне? - Ні.
Хіба що...
Що?
Один з торговців щось казав про дітей,
що граються льодом біля перевалу Сенлінь,
але він, мабуть, помиляється.
Тож хтось бачив лід
там, де льоду не повинно існувати?
Більшість назвали б це незвичним, хіба ні, лейтенанте Джі?
Якщо вони не ідіоти.
- Я пошлю людей на розвідку. - Ні. Я займуся цим сам.
Як завжди.
Командувач Жао справляє враження.
Працює без підтримки в забутому світом місці,
і все ж він знайшов Аватара.
Я захоплююся тим, як ти керуєш командувачами.
Завжди знаєш, як найкраще використати їхні таланти.
І зараз,
якби моя воля,
я б відправила Жао більше ресурсів.
Подивитися, що він зможе з підтримкою.
«Поливай найперспективніше насіння».
Так ти мене вчив.
Може, твоя правда.
Скажи Полковнику Шіну мобілізувати стрільців.
І попередь канцлера, що я перенаправлю певні кошти.
І Азуло...
Аватара знайшов не Жао, а Зуко.
Це він продемонстрував стійкість і відданість.
Цього я очікую від спадкоємця.
Не корисливих лестощів і манірних перешіптувань.
Світ, у якому ми живемо, не єдиний.
Поза нашим царством є інше.
Царство Духів.
Зазвичай вони розділені,
але є місця, де бар'єр між ними тонкий.
Думаєш, ліс — одне з тих місць?
Не думаю.
Відчуваю.
Гадаю, пожежі ще більше послаблюють бар'єр.
Аватар — це міст між природним світом і Царством Духів,
і я відчуваю, наскільки вони близькі.
Це як лід, що почав тріскатися.
То ти стрибнеш у Царство Духів, схопиш заблукалих і стрибнеш назад?
Так, щось типу того.
Раніше ти говорив набагато впевненіше.
Тому що все це — моя відповідальність.
Так, мені треба на північ, щоб урятувати Магів Води,
але також треба допомогти цим людям,
щоб вони не втратили домівки й рідних.
Так, як утратив я.
Неможливо робити все.
Як сказав Бумі, Аватар має робити неможливе.
Мені треба довідатися, де духовна енергія найсильніша.
І де?
Знайду — відчую.
Ти ледь не сказав конкретно.
Катаро?
Аанґу?
Вівтар духа лісу.
Це тут.
То що нам робити?
Пильнувати Аанґа.
Коли його дух перейде, тіло буде вразливим.
Треба його захищати.
А як дізнатися, що вийшло?
Я не знаю.
- Я зголоднів. - Агов, дозволите?
Я тут намагаюся зосередитися.
Сокко, схоже, спрацювало.
Катаро?
- Що відбувається?! - Не знаю! Аанґу?
Я відокремив свій дух від тіла, але якось зачепив і вас.
Як це можливо?
Мабуть, через енергію цього місця,
тонкий бар'єр і мою силу.
Поверни нас! Поверни негайно!
Вибачте.
Ми в Царстві Духів.
Не згадуй Аватара. Щоб ніхто не знав.
Згоден. Треба бути обережними.
Територію контролює Народ Вогню,
але це країна Магів Землі.
- Ми не хочемо створювати проблеми. - Коли я їх створював?
Так, дійсно.
Вони з Народу Вогню, глянь.
Яке у них вбрання.
Я чув, тут нещодавно могли проходити Маги Води.
- Ти їх бачив? - Ні.
- Але ти щось про них чув. - Начебто.
Можливо, це... допоможе.
То що,
ти бачив Магів Води?
Ні.
Але я чув, що Аватар начебто з ними подорожує.
- Що ти сказав? - Аватар.
З якимись Магами Води.
Мукі, правильно?
Аватар? Так казали пірати.
Ні, не пірати. Гід по каньйону.
Аватар бився з каньйонними плазунами,
а Маги Води йому допомагали.
Це він казав, як вони зупинили вулкан...
Схоже, вони чули про Аватара.
...після битви з божевільним королем Омашу.
Я його втрачу. Я втрачу все!
Якщо чутка дійшла до цієї діри, значить, усі знають.
Усі в Земному царстві, усі з Народу Вогню.
З'являться мисливці за наживою. Це як кров у воді.
Допоможіть! Вона божевільна!
Не вмирай, ідіоте.
За мертвого дадуть половину.
Чого витріщаєтеся?
Мерзенна мисливиця за головами?
Мерзенна? Які гучні слова для такого малюка.
Пробачу, бо у тебе класний татко.
Я мав би знати, що тут дозволяють найманців.
Ґіатсо казав,
що Царство Духів і фізичний світ пов'язані.
Що стається в одному, впливає на інше. Це як душа й тіло.
Окремі, але пов'язані.
Це логічно.
Ґіатсо вмів робити все зрозумілим.
Усе робив простим.
- Схоже, він був чудовий. - Він і був.
Я завжди почувалася духовно налаштованою.
- Може, тому й перейшла. - Це жаба чи щось схоже?
Не знаю, як сюди потрапив він.
Мабуть, селяни шукають вихід.
Шукають щось знайоме.
Якщо зрозуміли, що їм тут не місце.
Нікому з вас тут не місце.
Хто це сказав?
Що сказав?
Жодній людині не місце в цьому царстві.
Оце велика пташка.
«Пташка»?
Я вам не пташка.
Я дух самого знання.
Пробач Соцці. Він не хотів тебе образити.
- Аанґу, з ким ти говориш? - В якому сенсі?
Вони не чують того, що чуєш ти.
Їхній крихітний розум не здатний розуміти мою вимову.
Але я тебе чую.
Ти Аватар.
Ти завжди однією ногою в цьому світі.
А ось вони непрохані гості.
І що довше вони тут,
тим більша тут для них небезпека.
Небезпека?
Пташка нас не з'їсть?
Це найменший з його клопотів.
Тут є створіння, які роблять набагато більше,
ніж пожирають чиєсь тіло.
Вони пожирають душу.
Аанґу, що він каже?
Що він нам не нашкодить.
Ми лише хочемо знайти друзів, і тоді підемо собі.
Живе тут один у кам'яній хатині неподалік від лісу.
Можливо, він знає, що стало з вашими друзями.
Ідіть стежкою — і знайдете його.
Чекай. А що ти казав про небезпеку?
Що з ними може статися?
Тут є такі речі, що відкривають людям правду.
Правду, до якої вони не готові.
Воно показує, хто вони насправді,
і це завдає їм страшного болю.
Прощавай, Аватаре,
і пам'ятай не сходити зі шляху.
Прощавай, пташко.
Досить.
Урок закінчено, Ваша високосте.
Азуло!
Усе гаразд? Я допоможу.
Це було сильно.
Так.
- Ти могла його поранити. - Сам винен. Він мав бути сильнішим.
От тільки справа не в тренері, так?
Азуло, ти найкраща.
Це всім відомо.
Ти ідеальна.
Цього недостатньо.
Ось ти де. Де ти був?
Вибач. Відволікся — спостерігав за грою в Пайшо.
Вуличні гравці в цих краях доволі сильні.
Не сумніваюся. Ходімо.
Вони не дотримувалися очікуваних тактик, але в цьому була їхня сила.
Дядьку, ти б не міг закінчити цю історію на човні?
Принце Зуко, тебе ці гравці Пайшо можуть багато чого навчити.
Вони ненавчені, але це означає, що їхній розум відкритий для нових ідей.
Тому вони готові, коли з'являється рішення.
Ні!
Джун найкраща у своїй справі — пошуку людей.
Вона найманка. Її вірність купується і продається.
Як такій довіряти?
Джун — професіоналка.
Якщо вона не впорається, їй не заплатять, і вона не їстиме.
Принце Зуко, я знаю, ти завжди вважав,
що є правильний і неправильний шляхи.
Це ознака великого лідера,
але тут правила інші.
Командувач Жао це знає,
і він уже робить кроки, поки ми тільки збираємося пересувати фігури.
Тож. Розкажіть про цього Аватара.
- Ви це бачили? - Що?
Бачили? Це...
Сокко, заспокойся.
Сова сказала, усе буде добре, якщо не сходитимемо зі шляху.
Так, Аанґу?
Так.
Аанґу? Що сова сказала насправді?
Що для вас тут може бути небезпечно.
Що ви можете стикнутися з правдою.
Але що поганого в правді? Так?
Точно.
Згоден?
Правда.
Так.
Так, я витерплю правду.
Чого я не витерплю — то це поїдання величезним монстродухом.
Ти мав нас попередити.
Аанґу, скажи, що це мова духів, яку розумієш лише ти,
і він каже: «Ласкаво прошу, друзі, хочете торта?»
Він каже не це.
Лишайтеся на стежці.
Сова сказала, усе буде гаразд, поки ми на шляху.
Ми на шляху.
Ми на шляху!
Геть зі шляху!
Це дух лісу.
Він поранений.
Я не володію магією. Не володію!
Я теж.
Стережися!
Смердючко, знайди когось свого розміру!
Я казав не про себе.
- Сокко! - Усі тікайте!
Біль.
Стільки болю.
Та це просто подряпини.
Не ти. Хей Бай.
Хей що?
Хей Бай. Той дух.
Йому дуже болить.
Мабуть, я важко приземлився.
Я трохи збентежений.
Ти смішний.
А ти лисиця, що говорить.
Але це не найдивніше за сьогодні.
Треба до друзів, поки їх не з'їв той монстр.
Він не монстр. Йому болить.
Такий вплив болю.
Він перетворює тебе на щось інше.
Ти не знаєш, що таке біль?
Ці подряпини роблять мене дратівливим, тож...
Ти завжди жартуєш, коли не хочеш щось обговорювати?
Що? Я так не роблю.
Іди. Сподіваюся, ти... розбентежишся.
Царство Духів.
О, і будь обережний.
Туман може бути... небезпечним.
Сокко?
Аанґу?
Катаро.
- Мамо? - Ось ти де.
Я тебе скрізь шукала.
Не може бути.
- Це справді ти? - Що?
Катаро, усе гаразд?
Я тебе стільки не бачила.
Ходімо. Ми спізнюємося.
Кажу вам, чотири нитки міцніші.
Я не казала, що вони не міцніші.
Я казала, це марна трата.
Катаро, ти не плетеш.
У мене це ніколи не виходило.
Сокка мене дражнив через...
А де Сокка?
Вони з батьком скоро повернуться з риболовлі.
Катаро...
Моя магія не діє.
Діятиме.
Я це знаю.
Одного дня ти покажеш світові, наскільки ти могутня.
Ти захищатимеш нас усіх.
Народ Вогню! Тікайте!
Сховай її.
- Знайдіть Мага Води! - Уперед!
Катаро, треба всередину, негайно!
Ні, я туди не піду!
Ховайся. І що б не сталося, не вилазь.
Де Маг Води? Ми знаємо, що він є в селі.
Усі Маги Води зникли або померли через вас.
Ти брешеш.
Здай нам Мага.
Або помреш.
Чекай!
Це я.
Я Магічка Води.
Стільки страху.
Стільки відчаю.
Царство Духів. Скоріше царство багнюки.
Тхне як Аппа після дощу.
Щось тут не так.
Тату?
Духи води свідчать про цей знак.
За силу та лідерство, виявлені під час випробувань льодоухиляння,
я дарую цей Знак мудрості...
Соцці.
Моєму сину.
Це день моїх випробувань льодоухиляння.
Це день, коли ти пройшов випробування.
Як і всі воїни нашої родини до тебе.
Ти це зробив цікаво.
Бато!
Ти обходив айсберги ризиковано.
Так, я втратив контроль.
Я...
Я не знав, що робити.
Якби ти не був на човні й не допоміг...
Ми всі вибралися цілі.
Це головне. Так, Гакодо?
Так, це точно, і правильний підбір команди —
це ознака мудрого лідера.
Тому ми проходимо випробування з друзями.
Бачиш?
Іди знайди сестру, святкуватимемо.
Агов, Сокко.
Ми бачили твій льодоріз. Чи його залишки.
Якщо так ти пройшов тест,
боюся уявити, що було б з човном, якби не пройшов.
Посміховисько.
Швидко він потрапив у халепу.
Якби не ти, Сокка б нас потопив.
Нам пощастило вижити.
Маршрут був підступний, я побачив виступи останньої миті.
Не треба його виправдовувати.
Я сподівався,
коли доведеться проявити себе, він це зробить...
краще.
Правда в тому, що не всім судилося відповідати за життя людей.
Піддайся своєму відчаю.
Катаро! Сокко!
Дім.
Це не насправді.
Що у нас тут?
Той, хто може опиратися?
Це неможливо.
Хіба що...
Ну звісно.
Це мій старий друг, Аватар.
Я тебе знаю?
Можна й так сказати.
Одне з твоїх попередніх втілень намагалося мене вбити.
Навіщо мені тебе вбивати?
Щось через крадіжку обличчя людини, яку ти кохав.
Ти ж знаєш, як це — красти. Правда?
Можливо, ти прийшов повернути те, що ти вкрав у мене.
Не знаю, про що ти говориш. Я лише хочу знайти своїх друзів.
Твоїх друзів?
І чому б я дозволяв тобі грати з моєю їжею?
Агов?
Аанґу?
Ґіатсо?
Аанґу!
Ти нарешті зміг!
Це не насправді. Так не може бути. Це черговий трюк.
Знов ілюзія.
Знаю, повірити важко, але... це справді я.
Тут багато ілюзій, але ти з'явився з туману.
Це насправді.
Впізнаєш?
Одна з наших останніх ігор.
Гей!
Твій хід.
Шахрай.
Не віриться, що це справді ти.
Як таке можливо?
Як ти опинився... тут?
Що ж...
Коли ти покинув Південний Храм Повітря, напали Маги Вогню.
Неочікувано і швидко.
Більшість загиблих перейшли до Великого Циклу.
Я обрав інший шлях.
Не переходити на наступний етап просвітлення?
Чому?
Тому що
знав, що ти мене потребуватимеш.
Дуже потребую.
Я маю бути Аватаром, усі на мене розраховують,
та я не знаю, що мені робити.
Проте тепер ти тут.
Аанґу, я не можу навчити бути Аватаром.
Звісно, можеш.
Аватарка Кіоши сказала мені вирушити на північ,
щоб запобігти великій трагедії.
От тільки... я не знаю як.
Я нічого не знаю.
- Ти знаєш більше, ніж думаєш. - Навряд.
Як я маю врятувати світ,
якщо не можу врятувати...
Мої друзі!
Вони десь у тумані.
Це Туман загублених душ.
Місце, де люди ув'язнені у своїх найтемніших спогадах,
і тут полює Ко, викрадач облич.
Він полює на тих, хто паралізований відчаєм і сумнівами.
У нього, мабуть, і селяни. Ті, кого ми прийшли рятувати.
Ко мав би забрати їх у своє лігво.
Він триматиме їх там, доки не буде готовий живитися.
Коли це станеться,
їхні душі буде втрачено назавжди.
Їх треба врятувати!
Ко — первісний дух,
небезпечний і безжальний хижак.
Його не здолати.
Я мушу спробувати.
Я маю щось зробити.
Ко.
Він сказав, що знає мене.
Я у нього щось забрав.
Це правда. Попередні Аватари мали справу з Ко.
Кажуть, Року навіть якось переміг духа,
але ніхто не знає подробиць.
Ясно.
Тоді я маю поговорити з Року.
Я зв'язався з Кіоши в її храмі.
Можна так і з Року.
Але храм Року на території Народу Вогню.
- Це небезпечна мандрівка. - Вибору немає.
Я повернуся.
Аанґу.
Я маю тобі дещо сказати.
Ти б нічого не вдіяв, якби залишився з нами.
Ти не міг зупинити Народ Вогню.
Ти не міг запобігти війні.
Ти б просто помер, як і всі інші.
Ти не винен.
Тож відпусти це.
Обговоримо це, коли я повернуся?
Звісно.
Поквапся. Невдовзі Ко знову живитиметься.
Так. Коли я врятую друзів, у нас буде більше часу.
Час.
Час — дивна річ.
Минуле, майбутнє —
усе переплітається.
Є лише один спосіб впоратися.
Пам'ятати, що дійсно важливе.
Сподіваюся, ти допоможеш, Року.
Я знаю, що тобі болить. Я бачив твій дух.
Я це виправлю. І врятую моїх друзів.
Обіцяю.
Вибач, друже. Цього разу тобі зі мною не можна.
І тобі, Момо.
Це надто небезпечно.
Нагляньте за ними, добре?
Звісно, не випускати з уваги важливе буває складно.
Іноді здається, що ми завжди будемо самотні.
І єдине, що складатиме нам компанію, — це наш власний біль.
Ми кажемо собі, що проблема в нас.
Особливо коли стаються речі, яких ми не можемо контролювати.
Тому ми маємо відпустити біль і жаль.
І пам'ятай, за що ми боремося.
За тих, кого любимо.
Нехай це буде світло, яке тебе вестиме в найзрадливіші часи...
і в найтемніші ночі.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда