-Er tiden inne? -Snart.
-Hva med familien hans? -Han hadde ingen.
Vi har vært familien hans siden han var liten.
Dette er min feil. Jeg forårsaket dette.
Det gjorde vi alle.
Og bestefar. Før eller senere må vi ta følgene av det han har gjort.
ÉN MÅNED SENERE
Det er kort tid til eksamen.
Vi kan snakke om neste år, men colleger er kanskje ikke aktuelt.
Hva med et fag til? Kan han få nok studiepoeng hvis han tar igjen det tapte?
-Kanskje, men arbeidsmengden… -Unnskyld meg.
Det fins alltid raskere løsninger. Særlig for dyktige ungdommer som Robby.
-Vi gjør det som må til for å støtte ham. -Takk.
Men som jeg sier til mange spillere,
det er lite sannsynlig at Robby blir profesjonell utøver,
så derfor støtter vi ham ved å si sannheten, ingenting å skamme seg over.
Jeg drømte om å leve av landhockey.
-Landhockey? -Ja.
Robby var så nær å bli verdensmester i karate. Så nær.
Og jeg var skikkelig god i landhockey. Hør her.
Robbie bør kanskje vurdere
en av motsatsene til tradisjonell collegeutdanning.
Mange i hans situasjon vurderer yrkesfagutdanninger og andre alternativ.
Prøv å være åpen for hvordan livet kan se ut uten karate.
Solgte Daniel en bil til? Føles det som om det i Barcelona aldri skjedde?
Nei, det er noe rart med ham. Psykologisk.
Stakkaren så en gutt dø.
Jeg hørte at det var han som snudde ham rundt.
Seriøst? "Snudde ham rundt?" Er han ei pannekake, liksom?
Kan du ikke vise litt resp… Pokker. Han kommer.
Godt salg, fetter. Skal jeg hente et bonsaitre?
Vi går bort fra trær til kundene.
-Bemerkelsesverdig strategisk vending. -Hvorfor står dere her?
Jubileumsfesten er om to dager. Og dere er min høyre hånd.
Jeg er venstrehendt.
Det skal bli tidenes beste fest. Dere får pynteansvar, som i gamle dager.
Da vi var salgstraineer og malte over pikker på reklametavler?
Du har skjønt det. Begynn med å henge opp banneret. Sett fra dere kaffekoppene.
-Ta den med bort. -Flott.
-Hei. -Hei.
Gode nyheter. Den jeg solgte bilen til, jobber på opptakskontoret ved UCLA.
Sam har gode muligheter.
Ga du ham venn-, familie- og paisan-rabatt?
Hun trenger ikke hjelp av oss. Hun har jo ordna alt selv.
En flott skole, ikke langt hjemmefra. Hun er trygg og lykkelig.
Akkurat som oss, ikke sant? Trygge og lykkelige.
Det høres fint ut.
Nei, det sier jeg deg. Det er noe veldig galt med den fyren der akkurat nå.
-Du er så anspent, Gunther. -Det er en underdrivelse.
-Er noe galt? -Mr. Braun.
Mr. Silver.
Jeg kan ikke huske å ha invitert deg. Jeg ville overhodet ikke bli funnet.
Du var jo mester en gang, Gunther? En dyktig slåsskjempe.
-Slåsskjemper tar problemene ved hornene. -Det reiste du langt for å si. Hva er det?
Sekai Taikai…
Karate generelt har fått ganske mye oppmerksomhet i det siste.
Og all PR er jo god PR.
Der siterte du P.T. Barnum, som ble berømt for å drive et sirkus.
-Jeg er ingen klovn. -Akkurat nå er du det.
Skal du la dette bli Sekai Taikais ettermæle?
Turneringa er avlyst. Det fins ingen alternativ.
Jo, noe bedre. En mulighet.
Vi burde styre rett inn i stormen, ikke vekk fra den.
Ta tilbake turneringa. Gjøre den større. La verden se alt det gode.
Det som skjedde var et uventa uhell med et fremmedobjekt utenfor matta.
PR-folka mine spiser sånt til frokost.
Du er en sann forhandler,
bare se på strategien om å komme inn mens jeg var i en… ubekvem situasjon.
Der fikk du overtaket.
Jeg har alltid overtaket. Men det betyr ikke at jeg tar feil.
Jeg må innrømme
at det hadde vært knusende om Sekai Taikai tok slutt under min ledelse.
Ingen av oss vil at det skal ta slutt så brått.
Vi må ta innover oss at en av utøverne døde.
Og vi skal hedre ham, ikke begrave hans ettermæle.
Det siste bildet av Sekai Taikai kan være et blodig bilde av ham…
Eller så kan det være en internasjonal mesterskapsfeiring av vår flotte idrett.
Det eneste som kan få oss til å vurdere å blåse liv i turneringa,
er om alle, og da mener jeg alle sammen, er med på det fullt og helt.
Alle senseiene.
Mr. Braun sa at turneringa kan gjenoppstå om alle blir enige.
Jeg vet ikke.
Vi må ikke bestemme oss nå. Kan diskutere.
Stille.
Ingen diskusjon.
Min dojang har blitt ydmyket.
Vi skal tilbake til turneringa, og vi skal hevne eleven vår.
Når de tar en av våre, tar vi en av deres.
Vi begynner treninga, og Yoon blir vår slåsskjempe.
Og vi vil trenge
spesialopplæring.
Gjør dere klar. Begynn!
Se og lær.
Kwon var eleven din.
Du plukka ham særskilt ut, sant?
Nå… er han død.
Du er ikke verdig å undervise i min dojang slik. Hardere!
Jeg lærte opp en unik elev en gang.
Han het Turner.
Lærte Tang Soo Do under Koreakrigen fra mester Kim Sun-Yung.
Du også.
Trekk meg opp!
Han dro ut i deres amerikanske krig.
Kom aldri tilbake.
Ingen nåde.
Det holder! Yoon!
Klar!
Nei!
Min-Seok!
Vi lærer gjennom straff.
Straff for lagkamerater som svikter.
Straff for elever som svikter.
Straff for å svikte meg.
Hardere!
Chung-Hee!
Vi fortsetter til det er perfekt!
Bli! Ikke perfekt.
Vi fortsetter i morgen.
Det henger for slapt, folkens. Bruk musklene deres.
Du hørte det. Trekk hardere.
Hvordan gikk det med Robby?
-Han har fått ei skikkelig drittpakke. -Å.
Ungdommene sliter med at turneringa blir fjerna så nær slutten.
Ja, men vi må gå videre. Vi har ikke noe valg.
-Det er masse å gjøre her. -Alle menn til pumpene?
Ja, deg selv inkludert.
-Du tar ballongene. -Gi deg.
-Du kommer til å elske det. -Pisspreik.
Hørte du hvem faren din solgte en bil i morges?
Ja, ti ganger, liksom. Det er alt han vil snakke om.
Hørte du hvem jeg solgte en bil?
-Skjønner? -Hvem?
-En viktig person på UCLAs opptakskontor. -Det er fantastisk, Sam.
Ja. Det er fortsatt lenge til, da.
Ja. Nå som Sekai Taikai er over, er drømmen om Stanford også det.
-Men jeg… -Ja. Det endra på mye for alle.
Det kan bety å bo nærmere hjemme og nærmere UCLA.
Ja. Perfekt.
Straks tilbake, Bruins-fans. OK.
Hallo?
Ja. Sensei Lawrence er også her. Hvordan det? Hva gjelder det?
Ja, for pokker. Sa de når de skal begynne på igjen?
Om et par uker? Et par måneder? Skal vi til Barcelona igjen?
-Ro deg ned, Johnny. -Tror du ikke alle blir med?
Nei. For jeg blir ikke med.
-Hva? -Jeg mente det jeg sa.
Vi må komme oss videre, OK? Vil du virkelig forholde deg til Kreese igjen?
Se Robby få juling i hodet igjen?
Du sa at vi måtte gå videre fordi vi ikke hadde noe valg.
Nå har vi det.
Nå trenger ikke Robby å avslutte karatekarrieren. Vi kan vinne.
En gutt døde, Johnny.
-Daniel… -Ikke mer å diskutere.
-Vær så snill. -Jeg beklager. Jeg har bestemt meg.
Greit? Kom igjen. Tilbake til arbeidet.
Pisspreik. Han vurderte det ikke i et øyeblikk, engang.
Han satte meg til å ta ballongene, noe jeg blåser i.
-Du må kanskje bruke sekskantnøkkel. -Jeg har hendene mine.
Skal vi ikke avslutte kampen så langt ut i turneringa?
Vi bør iallfall få stemme over det.
-Kom igjen, dustemøbel. -Ser ut til at noe mangler.
-Hvorfor så innvikla babyseng? -Fikk den anbefalt.
Av hvem? LaRusso-familien, ja.
-De er overalt. -Oi. Kanskje du skal få babysenga.
Det hadde vært veldig fint om turneringa begynte igjen,
men du har lyktes på jobb for LaRusso-familien.
Ja. De har gjort mye fint for meg i det siste.
Men jeg så ikke for meg å være bilselger resten av livet.
Uten egen dojo. Det er ikke akkurat drømmen.
De fleste får ikke leve ut drømmene sine. Bare se på Miguel og Stanford.
Men kanskje det er sånn for at vi skal lære å gjøre det beste ut av det vi har.
Og… vi har mye.
-Her skal altså veslejenta vår sove. -Ja.
Jeg vet at vi har så mye fint i livet vårt.
Jeg var bare…
…ikke klar til å gi slipp på drømmen.
Jeg vet det.
Mr. Braun.
Jeg fikk tak i alle senseiene. Dessverre var ikke avgjørelsen enstemmig.
Det var LaRusso, ikke sant?
Beklager, Mr. Silver. Kanskje det er best sånn.
Alt i orden, sir?
Ja, jeg er bare… Jeg er bare litt kvalm.
-På grunn av bølgene, kanskje? -Nei, det er ikke det.
Si til kapteinen at vi endrer kurs.
Jeg må innom en venn i San Fernando Valley.
Dette gjør deg bedre.
Bestefar. Angående det som skjedde i Barcelona…
La oss ikke tenke på fortida. Nå konsentrerer vi oss om framtida.
Kan vi to snakkes på tomannshånd, mester Kim?
Det du skal si, kan du si til alle.
Greit.
Det gjelder treninga i dag.
Hun bør ikke undervise i dette.
Hun er ikke deg.
Jeg har bestemt at vi ikke skal tilbake til Sekai Taikai.
Den avgjørelsen kan ikke du ta.
Jeg har fatta min avgjørelse.
Jeg har sendt Yoon bort.
Du… valgte denne veien.
Nå sitter du på noe som ikke lenger tilhører deg.
Han har rett.
Du er ikke meg. Du vil ta min plass. Men det har du ikke myndighet til.
Det er trist for en gammel mann å innse at denne dojangen dør med meg.
Bestefar. Dette er vår families karateklubb.
Vårt ettermæle. Jeg kan bli mester. Det har vært meningen hele livet.
Du… vil få mulighet til å vise hva du er god for, akkurat som ham.
Men for å gjøre det…
…må du gjøre noe veldig vanskelig.
Hei. Se på de hardtarbeidende mannfolka mine.
-Hei, søtnos. -Hei.
Fyll alle breddfulle. Helt oppblåst. Jeg vil ha dem overalt.
Noen vil prøvekjøre en bil utenfor. Vedkommende ba om akkurat deg.
En med god smak.
-Gjør det litt penere der, LaRusso. -Kjenner jeg deg?
Jeg glemmer aldri en LaRusso.
-Hei, vennen. Hvordan var det i Barcelona? -Hei. Det var fint.
-En mørk sky overskygga alt, men… -Ikke karategreiene, vennen.
Fortell meg alt om byen, maten og spanske menn.
-Å. Det var ganske fantastisk. -M-m.
Kulturen. Strendene. Det var bare…
Fint å komme ut av Valley-bobla.
-Ja. -Hva snakker vi om? UCLA?
Tuller du? Hun skal ikke til UCLA. Hun vil så gjerne reise vekk.
-Nei, nei. Jeg sa ikke det. -Vi snakker ikke ærlig om det, altså?
Er det slik dere vil ha det, eller…
Jeg har sett på studiesteder litt lenger hjemmefra.
Jeg ville ikke si noe ennå.
Jeg vet at det kommer til å bli innvikla med Miguel og med pappa.
Jeg skjønte det. Og jeg skjønner. Jeg ville det samme da jeg var på din alder.
Men faren din… Vi vil kanskje ikke gi ham den nyheten riktig ennå.
-Å. -Hva er det nå?
Du vet at Daniel er ute å kjøre.
Han er som en vordende brud på speed her og snakker overhodet ikke om Barcelona.
Men du får det som du vil, så du gjør ingen brå bevegelser, sant?
Det kan være at jeg nyter at han legger kreftene ned i bilforhandleren.
Ikke rettferdiggjør det. Jeg spiller samme spill, har Anoush der jeg ønsker.
Det er ikke noe spill. Det er bra at karatekrigen er over.
Det går fint med Daniel.
Han trenger bare tid til å venne seg til dette.
Hva pokker er dette? Ikke flere trær, sa jeg. Er det så vanskelig?
Trodde du mente til kundene, ikke at vi ikke skulle ha dem framme.
Ingen trær, mente jeg. Punktum.
-Kom igjen. -OK.
-Vet du hva? La meg… Jeg… -Nei, jeg…
Anoush!
Bare rydd opp. Redd treet.
Du har alltid rett om sånne ting, du?
-Ja. -Fint.
-Hvor er prøvekjøreren? -Der borte.
Der har vi en med penger, ja.
Greit, da setter vi i gang.
Hvis du sier det, så.
-Hva faen gjør du, mann? Stopp! -Etter at jeg har sagt mitt.
-Gjør det nå, ellers gjør jeg det for deg. -Jeg vil avslutte alt fra Barcelona.
Men det er ingen god idé å angripe en kjørende mann.
Vil nødig ha ei ulykke. Ikke når vi har så mye å leve for.
Vet ikke hvorfor du kom mellom meg og Kreese, men vi to vil det samme.
Å få turneringa i gang igjen. Jeg har en metode som vil gjøre alle fornøyd.
LaRusso vil ikke høre, men kanskje vi kan hjelpe ham.
-Nei. -Nei?
Sa LaRusso det til deg?
Vet ungdommene at dette alternativet er på bordet?
Det har du pokker ikke noe med.
Vil du virkelig fortelle dem at deres håp og drømmer er knust? Hva med deg?
Vil du tilbringe resten av livet med å prøvekjøre for LaRusso
med rike kødder som meg?
Jeg er ikke helt klar til å kjøpe ennå.
Men la oss snakkes videre.
Jeg bør vel begynne å pakke.
Men så er det bare det at jeg ikke har noe sted å dra.
Det er synd.
At det tok så lang tid å åpne øynene mine. Jeg gjorde mange feil med Kwon.
Og med Johnny.
Du hjalp jo Yoon, da.
Det var altfor lite… og altfor sent.
For å være ærlig, Kim…
…så trenger du meg ikke mer.
Jeg tror ikke at noen har trengt meg.
Nå er det tid for at menn som meg… trer til side.
Jeg er lei meg for at det slutter sånn.
Det er for sent for meg å bli en god sensei nå.
Eller et godt menneske.
Knyttnevens måte
ga meg kraften til å håndtere mange vanskelige ting.
Det er en tid i livet og i krigen der du ikke kan vise nåde.
Men vier du livet til det prinsippet, så blir det altoppslukende.
Jeg klarte aldri å kontrollere det.
Kanskje du klarer det en dag.
For å oppnå det…
må jeg også gjøre noe vanskelig.
Gjør det, da.
Det jeg sa, er sant. Du er ikke bestefaren din.
Du kommer til å lede din egen dojo.
På din egen måte.
Gjør det du må.
Jeg kommer til å være stolt av deg.
Takk.
Jeg begynner å bli trøtt.
Jeg må hvile nå.
-Daniel? -Jeg vet hva du skal si.
Det slo meg at du kanskje sperrer uløste spenninger og traumer inne,
og at du kanskje styrer den energien over i jobben din.
Da visste jeg ikke hva du skulle si. Har du…
Hun skulle si det med sine egne ord.
Fortsett, vennen min. Dette får du til.
Jeg vet at ting kom ut av kontroll i Barcelona.
Men kanskje det gjør at du tviholder litt for mye på styringa her.
Jeg elsker at du jobber her, men bare hvis det er det du vil.
Du har vært gjennom mye i det siste,
fra alt med Mr. Miyagi til det som skjedde under turneringa.
Og det blir nok verre når Sam sier at hun ikke har lyst til å gå på UCLA.
Hva?
Beklager at jeg bare reiv av plasteret, men vi må kunne støtte hverandre framover.
Du skal vite at jeg alltid kommer til å elske deg.
Med eller uten karate.
Hei. Du har vel hørt om det lille utbruddet mitt, antar jeg?
Stoler du på meg?
Det er et ladet spørsmål, men ja, det gjør jeg.
Vi må snakke ut om dette. Uten press eller betingelser.
Hva er det…
Dette er enkelt og greit et forretningsmøte.
Man får ikke gjort forretninger uten de vanskelige samtalene.
Nok skuespill. Du står ikke med lua i hånda, du vil lure oss.
Du håper at du klarer å skjule det lenge nok.
Hva er du redd for? Jeg vil blåse liv i turneringa igjen.
Vinn eller forsvinn.
Jeg forventer å vinne. Dere så at laget mitt er godt nok.
Men jeg jukser ikke.
Jeg er her med full gjennomsiktighet, og står i din avgjørelses nåde.
Nåde? Hæ?
Dette er forslaget mitt.
Du velger arena. Dommere. Alt. Jeg godkjenner det og dekker kostnadene.
Ingen flere spill. Bare en avslutning.
Du trenger ikke dette. Hva vil du, egentlig? På alvor.
Er det hevn du vil ha? Hva i helvete er det du tviholder på, Silver?
Motivet mitt er det samme som hos alle andre som vil dette.
Alle på mitt lag, ditt lag, for senseienes og ungdommenes skyld.
-Pisspreik. -Enig.
Vil du vite hvorfor jeg trenger dette?
-Fordi det er det eneste jeg har igjen. -Ja. Det og fem herskapshus.
Jeg har ingen herskapshus lenger. Og ingen… barn.
Ingen… kone. Ikke noe jeg kan kalle et hjem.
Det eneste jeg kan få nå,
er én siste seier.
Så nyt hvert eneste øyeblikk før alt blir borte.
Da jeg traff deg på sykehuset…
Du er syk.
-"Syk" er en underdrivelse. -Pisspreik nok en gang.
Du kan ettergå det om du vil.
-Hvis du tror du får medynk fra oss… -Det er det siste jeg ønsker fra noen.
Men du ville vite hvorfor jeg ville dette, og nå gjør du det.
Bare vit at uansett hvilken beslutning dere tar,
så tar dere den på vegne av alle.
Jeg finner veien ut selv.
Silver ser ut til å ha slutta fred med det,
men går det ikke hans vei, blir han farligere enn noen gang.
Vi har slått ham før og kan slå ham igjen.
-Ungdommene vil virkelig dette, altså? -Det vil de.
Når sant skal sies, er det vel jeg som vil det mest av alle.
Jeg tror at jeg trenger det. Kanskje du også, hvis du er ærlig med deg selv.
Men du sa at du stolte på meg.
Og jeg stoler på deg også.
Blir avgjørelsen at vi går videre…
…så går vi videre.
Jeg kan bli mester.
Det har vært meningen hele livet.
Du vil få mulighet til å vise hva du er god for, akkurat som ham.
Men for å gjøre det…
…må du gjøre noe veldig vanskelig.
Dette…
Er dette ditt valg?
Å angripe din egen bestefar? Vil du ha min dojang?
Så ta den, da.
Gjør det, din svekling!
Er du redd?
Vi fortsetter helt til det er perfekt!
Perfekt.
Hva har du gjort?
Det jeg måtte gjøre.
Som du sa, så skal jeg lede denne dojangen.
Men på min måte.
Og dette blir siste gang du og jeg treffes, John.
Jeg forstår.
Men du har fortsatt tid på deg til å bli det du har lyst til å bli.
En god sensei. Et godt menneske.
I veldig lang tid har jeg vært skurken.
Det tror jeg ikke at jeg kan forandre på.
Hva skal du gjøre?
Pakke sakene mine for siste gang og dra tilbake til turneringa.
Jeg har fortsatt noe uoppgjort.
-Skål. -Skål.
Hei, Robby.
Det var på tide. Skål.
Alle sammen! Jeg vil bare takke dere for at dere kom hit i kveld.
Vi er heldige som er omgitt av venner og familie.
Og familien vi selv har valgt, LaRusso Auto-familien.
En familie betyr at vi er glad i og støtter hverandre samme hva,
og vi kan være stolt av hvert steg framover vi har tatt.
Selv etter 18 fantastiske år ligger fortsatt mye for våre føtter.
De første årene vi drev bedriften, var alt ganske usikkert.
Vi visste at vi tok en sjanse. Ante ikke om det ville bli godt mottatt.
Men så bygget vi opp noe eget.
Vi stolte på hverandre, på at alt kom til å ordne seg, siden vi hadde hverandre.
Takk til alle i familien vår, både gamle og nye.
-Skål for neste steg. -Hør, hør!
Skål. Takk.
LaRusso Auto!
Det ble litt av et kalas, herr Festplanlegger.
-Hva venter neste år? -Glem det.
Jeg førtidspensjonerer meg innen festplanlegging.
-Jeg håpte du ville si det. -Pappa. Er det sant?
Blir turneringa satt i gang igjen?
Det er sant, hvis det er det dere virkelig vil.
Kjør på.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen