Är det dags?
Snart.
-Hans familj då? -Han hade ingen.
Vi har varit hans familj sen barnsben.
Det här är mitt fel.
Jag orsakade det här.
Det gjorde vi alla.
Och farfar.
Förr eller senare kommer vi att möta hans konsekvenser.
Det blir tufft att ta examen.
Vi kan prata om nästa år, men college kanske inte är ett alternativ.
Om han tar en extrakurs då?
-Kan han ta igen poängglappet? -Kanske, men arbetsbördan…
Om jag får inflika…
Det finns alltid nåt sätt att göra det snabbare.
Särskilt för begåvade ungdomar som Robby.
Vi gör allt för att stötta honom.
Jag uppskattar det. Men som jag säger till många på fotbollslaget,
det är inte sannolikt att Robby blir proffs inom hans idrott,
så vi kan stötta honom genom att vara ärliga om det
utan att skämmas.
En gång drömde jag om att ägna livet åt landhockey.
-Landhockey? -Ja?
Robby var så här nära att bli världsmästare i karate.
Tja, jag var väldigt duktig på landhockey.
Okej, hör på.
Robby bör kanske överväga nåt annat än ett vanligt college.
Många i hans situation
tittar på yrkesutbildningar och andra alternativ.
Försök vara öppen för hur livet kan se ut utan karate.
Sålde Daniel ännu en bil?
Visst känns det som om hela Barcelona-grejen aldrig hände?
Nåt är på tok med honom. Psykiskt.
Stackarn såg en grabb dö.
Jag hörde att det var han som vände på grabben.
Seriöst? "Vände på grabben"? Som en pannkaka?
Visa lite respe…
Tusan. Han kommer hit.
Hej! Bra försäljning. Ska jag hämta ett bonsaiträd?
Nej, vi slutar med bonsaiträd till kunderna.
Det var en drastisk vändning.
Varför står ni bara här?
Jubileumsfesten är om två dagar, och ni är mina högra händer.
Jag är vänsterhänt.
Det ska bli den bästa nånsin, okej? Ni sköter dekoren, som förr i tiden.
Förr i tiden, innan karate?
När vi målade över snoppar på reklamtavlor?
Ja, ni fattar. Börja med att hänga upp banderollen.
Ställ undan kaffet.
-Hej. -Hej.
Goda nyheter. Han som köpte bilen jobbar med antagningar på UCLA.
-Han tror att Sam har goda chanser. -Gav du honom vän- och familjerabatten?
Vi behöver inte underlätta för henne. Allt är klart.
Bra skola, nära hemmet, tryggt och lyckligt.
Precis som vi. Trygga och lyckliga.
Det låter bra.
Tro mig.
Nåt är på tok med den mannen nu.
-Gunther, du har så mycket spänningar. -Minst sagt.
-Är nåt på tok? -Mr Braun.
Mr Silver.
Jag har inte bjudit hit dig. Jag ville faktiskt inte bli hittad.
Du var en mästare förut, eller hur? En duktig kämpe.
Kämpar tar itu med sina problem.
Du har rest långt, så vad är din poäng?
Sekai Taikai, och karate i allmänhet,
har fått mycket uppmärksamhet på sistone.
Och det finns ingen dålig reklam.
Jag tror att du nyss citerade PT Barnum som är känd för sin cirkus.
-Jag är ingen pajas. -I nuläget är du det.
Ska du låta detta bli Sekai Taikais arv?
Turneringen är inställd. Det finns inget alternativ.
Jo, det finns nåt bättre. En möjlighet.
Vi borde styra mot ovädret, inte bort från det.
Ta tillbaka turneringen.
Gör den större. Låt världen se det goda.
Det som skedde var en olycka med ett föremål utanför mattan.
-Det här är ingen match för mitt PR-team. -Du är en sann förhandlare.
Du kom till och med hit när jag var i ett genant läge.
För att få ett övertag.
Jag har alltid ett övertag. Det innebär inte att jag har fel.
Det skulle vara förödande om Sekai Taikai upphörde under min tillsyn.
Ingen ville att det skulle sluta så abrupt.
Vi måste inse att en tävlande avled.
Och vi ska hedra honom, inte begrava hans minne.
Det sista bilderna av Sekai Taikai kan vara han blodig och…
Eller så kan de vara ett globalt mästerskap som hyllar vår idrott.
Det enda sättet att ens överväga att återuppta turneringen
är om alla, och jag menar alla,
är villiga att delta.
Alla senseier.
Mr Braun sa att turneringen kan återupptas om alla godkänner det.
Jag vet inte.
Vi måste inte bestämma oss nu. Vi kan diskutera det.
Tystnad!
Inga diskussioner.
Min dojang har gjorts till åtlöje.
Vi ska återvända till turneringen, och vi ska hämnas vår elev.
Om de tar en av våra
tar vi en av deras.
Vi börjar träningen, och Yoon ska vara vår kämpe.
Vi kommer att behöva
en speciallektion.
Gör dig redo. Börja!
Iaktta och härma.
Kwon var din elev.
Du valde ut honom, eller hur?
Nu är han död.
På det viset är du inte värdig att undervisa i min dojang!
Hårdare!
Jag tränade en specialelev.
Han hette Turner.
Jag lärde mig Tang Soo Do under Koreakriget
av mäster Kim Sun-Yung. Nu är det din tur.
Kreese! Dra upp mig!
Han drog ut i ert amerikanska krig.
Han återvände inte.
Ingen nåd.
Det räcker.
Yoon! Gör dig redo!
Nej!
Mon-Seok!
Vi lär oss av bestraffningar.
Bestraffningar för att ha svikit en lagkamrat.
För att ha svikit elever.
Bestraffningar för att ha svikit mig.
Hårdare!
Chung-Hee!
Fortsätt tills det är perfekt!
Fortfarande inte perfekt.
Vi fortsätter imorgon.
Den är för hängig. Kom igen, ta i lite.
Du hörde honom. Dra hårdare!
Hej. Hur gick det med Robby?
Han får en skitmacka på degigt bröd.
Åh.
Ungdomarna har det tufft efter turneringen rycktes undan så nära slutet.
Ja, men vi måste gå vidare. Vi har inget val.
Det finns mycket att fokusera på här.
Alle man på däck, va?
Ja, inklusive du.
-Du fixar ballongerna. -Kom igen.
-Du kommer att älska det. -Skitsnack.
Hörde du vem pappa sålde en bil till i morse?
Ja, tio gånger. Det är allt han pratar om.
Miguel, hörde du vem jag sålde en bil till?
-Ser du? -Vem?
-En tungviktare på UCLA:s antagningsenhet. -Sam, det är fantastiskt!
Ja, men det är fortfarande tidigt.
Ja. Nu när Sekai Taikai är över är Stanford-drömmarna borta.
-Men… -Ja, det förändrade saker för alla.
Tja, det kan innebära att vara närmare hemmet och UCLA.
Ja. Perfekt.
Jag kommer strax, Bruins-fans.
Hallå?
Ja, sensei Lawrence är också här.
Vad gäller det?
Ja, för fan! Sa de när det ska dra igång igen?
Ett par veckor? Ett par månader? Blir det i Barcelona?
-Sakta ner. -Tror du inte att alla säger ja?
Nej. För jag gör inte det.
-Va? -Jag menar det.
Vi måste gå vidare.
Vill du verkligen tampas med Kreese igen?
Eller se Robby bli mörbultad igen?
Du sa att vi inte hade nåt val förutom att gå vidare. Nu har vi det.
Robby måste inte avsluta sin karate-karriär så här. Vi kan vinna!
Johnny, en grabb dog.
-Daniel… -Punkt slut.
-Snälla. -Tyvärr. Jag har bestämt mig.
Okej?
Kom igen. Nu jobbar vi vidare.
Dumheter!
Han funderade inte ens på det.
Han gav mig ansvar för ballongerna, vilket suger.
-Du måste nog använda insexnyckeln. -Jag har händerna.
Ska vi inte avsluta när vi nått så långt i turneringen?
Vi borde åtminstone rösta.
-Kom igen, dumma skräpsak. -Delar verkar saknas.
Varför köpte vi den här?
-Jag blev rekommenderad den. -Av vem?
Familjen LaRusso, igen.
-De är överallt. -Oj. Spjälsängen kanske är till dig.
Turneringen vore jättebra,
men det har gått så bra för dig när du jobbat hos LaRusso.
Ja. De har gjort bra saker för mig på sista tiden.
Men jag räknade inte med att alltid jobba som bilförsäljare.
Ingen egen dojo. Det är inte min dröm.
De flesta får inte leva sina drömmar.
Se på Miguel och Stanford.
Vi kanske bör lära oss att göra det bästa av vad vi har.
Och vi har en hel del.
-Så vår lilla flicka ska sova här? -Ja.
Jag vet att vi har mycket bra i våra liv.
Jag var bara…
…inte redo att släppa drömmen.
Jag vet.
Mr Braun.
Jag lyckades nå alla senseier.
Tyvärr var beslutet inte enhälligt.
Det var LaRusso, eller hur?
Jag är ledsen, mr Silver. Det kanske är lika bra.
Är du okej?
Ja, jag…mår bara lite illa.
-Är det vågorna? -Nej, det är inte det.
Säg till kaptenen att ändra kurs.
Jag måste hälsa på en vän i West Valley.
Det här är läkande.
Farfar, det som hände i Barcelona…
Fokusera inte på det förflutna.
Nu fokuserar vi på framtiden.
Mäster Kim, får jag tala med dig i enrum?
Du kan tala inför alla.
Okej.
Det gäller dagens lektion.
Hon borde inte lära ut det här.
Hon är inte du.
Jag har beslutat mig för att vi inte återvänder till Sekai Taikai.
Det är inte ditt beslut.
Jag gjorde det till mitt beslut.
Jag skickade iväg Yoon.
Du valde den här vägen.
Nu har du nåt som inte längre tillhör dig.
Han har rätt.
Du är inte jag.
Du vill ta min plats. Men du har inte styrkan.
Det är sorgligt för en gammal man att denna dojang ska dö med mig.
Farfar, det här är vår familjs karate. Det är vårt arv.
Jag kan bli mästaren.
Hela mitt liv har lett till det.
Du ska få en chans att bevisa dig själv som han gjorde.
Men för att göra det…
…måste du göra nåt väldigt svårt.
Hej.
Mina herrar jobbar hårt.
-Hej gullet. -Hej.
De ska vara helt fyllda. De ska vara överallt.
Johnny, du har en provkörning där ute. Han frågade efter dig.
Nån med bra smak.
-LaRusso, fixa till den där lite. -Känner jag dig?
Jag glömmer aldrig en LaRusso.
-Hej raring, hur var Barcelona? -Hej. Det var bra.
Det låg som ett orosmoln över allt, men…
Nej, inte karate-grejorna.
Jag vill höra om staden, maten, spanjorerna.
Åh.
Det var fantastiskt.
Kulturen, stränderna…
Det var… Det var skönt att komma bort från West Valley.
-Ja. -Vad pratar vi om? UCLA?
Skojar du? Hon ska inte gå på UCLA. Hon längtar efter att flytta hemifrån.
Nej, det sa jag inte.
Så vi ska inte vara ärliga om det här? Är det så det ligger till?
Jag har faktiskt kollat lite längre hemifrån.
Jag ville inte säga nåt än.
Det blir komplicerat med Miguel och pappa.
Jag förstod det.
Och jag fattar. Jag kände likadant i din ålder.
Pappa å andra sidan…
Vi kanske inte ska berätta för honom riktigt än.
Och nu då?
Du vet säkert att Daniel är koko.
Han dekorerar bilfirman som besatt och nämner inte ens Barcelona.
Men du får som du vill, så sitt still i båten, eller hur?
Jag kanske gillar att han anstränger sig för bilfirman, men…
Du behöver inte förklara. Jag spelar samma spel med Anoush.
Nej, det är inga spel.
Att karate-krigen är över är bra. Och Daniel mår bra.
Han behöver bara tid att anpassa sig.
Vad fan är det här? Inga bonsaiträd, sa jag.
Är det så svårt?
Jag trodde att det bara gällde kunderna.
Inga överhuvudtaget.
-Kom igen. -Okej.
-Låt mig… -Nej, jag…
Anoush!
Städa upp det.
Rädda trädet.
Du har alltid rätt om sånt här, va?
-Ja. -Bra.
-Var är provköraren? -Där borta.
Ja, en riktig stekare.
Okej, då kör vi.
Som du vill.
Vad fan gör du? Stanna!
-Ja, efter att jag har pratat färdigt. -Gör det nu.
Jag skulle gärna avsluta det vi påbörjade i Barcelona,
men att attackera en som kör är inte smart.
Vi vill undvika en olycka. Nu när vi har så mycket att leva för.
Jag vet inte varför du sabbade för mig med Kreese,
men du och jag vill samma sak: Att turneringen fortsätter.
Jag kan fixa det så att alla blir nöjda.
LaRusso vill inte lyssna, men vi kanske kan hjälpa honom.
-Nej. -Inte?
Är det vad LaRusso sa till dig?
Vet ungdomarna ens om att alternativet finns?
Skit i det du.
Vill du verkligen berätta för dem att deras drömmar är över. Och du då?
Vill du i resten av livet göra provkörningar för LaRusso
och knösar som jag?
Jag är inte redo att köpa än.
Men vi håller kontakten.
Jag antar att jag bör börja packa.
Men å andra sidan
har jag ingenstans att ta vägen.
Det är synd.
Jag kom till insikt så sent.
Jag gjorde många misstag med Kwon.
Och med Johnny.
Du hjälpte Yoon.
En aning för sent.
Ärligt talat, Kim,
så behöver du mig inte längre.
Ingen har nog nånsin gjort det.
Det är dags för män som jag
att stiga åt sidan.
Jag beklagar att det slutar så här.
Det är för sent för mig att bli en bra sensei.
Eller en bra person.
Knytnävens väg gav mig kraft att hantera många svåra saker.
Det finns stunder i livet och i krig där man inte kan visa nåd.
Men om man tillägnar hela ens liv åt det konceptet
förtär det en.
Jag kunde inte kontrollera det.
En dag kanske du kan det.
För att lyckas med det…
…måste jag också göra något svårt.
Gör det då.
Det jag sa tidigare är sant.
Du är inte din farfar.
Du kommer att leda din dojo.
Och leda den på ditt vis.
Gör det du måste.
Det kommer att göra mig stolt.
Tack.
Jag börjar bli trött.
Det är nog dags för mig att vila.
-Daniel? -Jag vet vad du ska säga.
Det slog mig att du kanske håller inne olösta spänningar och trauman
och att du kanske omdirigerar den energin mot arbetet.
Okej, jag visste inte vad du skulle säga.
Hon skulle säga det med sina ord.
Sätt igång, raring. Du klarar det.
Jag vet att saker gick överstyr i Barcelona.
Men det kanske gör att du håller lite för hårt på kontrollen här.
Jag älskar att ha dig på bilfirman, men bara om du är dig själv.
Du har gått igenom mycket.
Från allt med mr Miyagi till det som hände på turneringen.
Och det blir säkert värre
när Sam berättar att hon inte vill gå på UCLA.
Vänta, va?
Förlåt att jag är så plump,
men vi måste kunna stötta varandra framöver.
Jag vill att du ska veta att jag alltid kommer att älska dig.
Med eller utan karate.
Hej, jag antar att du hörde om mitt lilla utbrott?
Litar du på mig?
Det är en laddad fråga, men…
…ja, det gör jag.
Vi ska bara prata. Ingen press, inga villkor.
Vad…
Det här är bara ett affärsmöte.
-Och affärer görs bara via svåra samtal. -Sluta låtsas.
Du är inte här med mössan i hand. Du spelar ett spel.
Du vill bara dölja det för att lura oss.
Vad är det som du är rädd för?
Jag vill att turneringen fortsätter. Vinna eller försvinna.
Jag förväntar mig en seger. Mitt team är så bra, som ni såg.
Men jag fuskar inte.
Jag är här med full transparens, i din nåd gällande ditt beslut.
Nåd?
Mitt förslag är detta:
Du väljer platsen, du väljer domarna. Allt.
Jag godkänner det och står för kostnaderna.
Inga fler spel. Bara ett avslut.
Du behöver inte det här. Seriöst, vad är du ute efter?
Är det fortfarande hämnd? Vad fan klamrar du dig fast vid?
Mina motiv är desamma som för alla som vill genomföra detta.
Alla i mitt lag,
i ditt lag, senseierna och ungdomarna.
-Skitsnack. -Jag instämmer.
Vill du veta varför jag behöver det här?
För att det är allt jag har kvar.
-Ja. Det och fem herrgårdar. -Inga fler herrgårdar.
Och inga barn.
Ingen fru.
Inget riktigt hem.
Allt jag kan få nu
är en sista seger.
Så ta vara på varje ögonblick
innan det är borta.
När jag såg dig på sjukhuset…
Du är sjuk.
-Sjuk är en underdrift. -Skitsnack igen.
Du kan verifiera det själv om du vill.
Om du hoppas på sympati från oss…
Det är det sista jag vill ha från nån.
Men du ville veta vad som drev mig, och nu vet du det.
Men kom ihåg
att beslutet du fattar
gör du för alla.
Jag hittar ut själv.
Silver må verka tillfreds med situationen,
men om nåt inte går hans väg så blir han farlig igen.
Vi har slagit honom förut. Vi kan slå honom igen.
-Så ungdomarna vill verkligen det här? -Ja.
Jag vill det nog mest av alla.
Jag behöver nog det.
Kanske du också, om du är ärlig.
Du sa att du litar på mig.
Jag litar på dig också, så…
…om vi ska gå vidare…
…så går vi vidare.
Jag kan bli mästaren.
Hela mitt liv har lett till det.
Du ska få en chans att bevisa dig själv som han gjorde.
Men för att göra det…
…måste du göra nåt väldigt svårt.
Det här…
Är det ditt beslut? Ska du attackera din egen farfar?
Vill du ha min dojang?
Ta den då.
Vekling, gör det!
Är du rädd?
Vi fortsätter tills det är perfekt!
Perfekt.
Vad har du gjort?
Det jag behövde göra.
Som du sa ska jag leda denna dojang.
Men jag ska göra det på mitt vis.
Det här blir sista gången vi två träffas, John.
Jag förstår.
Men du har fortfarande tid att bli den du vill vara.
En bra sensei.
En bra människa.
Jag har varit skurken så länge.
Jag tror inte att jag kan förändra det.
Vad ska du göra?
Packa min väska för sista gången och återvända till turneringen.
Jag har fortfarande ouppklarade affärer.
-Skål. -Skål.
Hej Robby.
Det var på tiden. Skål.
Allihop!
Jag vill tacka er alla för att ni är här ikväll.
Vi har så tur som är omgivna av vänner och familj.
Och familjen som vi har valt, LaRussos bilfamilj.
Som en familj älskar och stöttar vi varandra vad som än händer,
och vi kan vara stolta över varje steg vi har tagit.
Och även efter 18 otroliga år har vi så mycket framför oss.
I verksamhetens tidiga dagar var mycket ovisst.
Vi tog en risk. Vi visste inte om vi skulle bli omtyckta.
Men vi byggde nåt eget.
Vi litade på varandra.
Vi litade på att allt skulle ordna sig för att vi hade varandra.
Så tack till alla familjemedlemmar, gamla och nya.
-Skål för nästa steg framåt. -Skål.
Skål!
Tack.
Okej, LaRussos bilfirma!
Det blev ett riktigt partaj, herr Festfixare.
-Vad planerar du inför nästa år? -Glöm det.
Jag pensionerar mig från festplanering.
Jag hoppades det.
Pappa, är det sant?
Ska turneringen fortsätta?
Det är sant. Om det är vad ni alla vill.
Vi är redo.
Undertexter: Daniel Rehnfeldt