- Ce făceai aici? - Verificam ce face.
Ne-a sunat fiica din Lancaster.
A zis că taică-su nu-i răspunde.
Ușa era deschisă când am ajuns.
- Deschisă sau descuiată? - Deschisă.
Cadavrul e pe fotoliu.
Bun…
O să mă aventurez să spun că aia e arma crimei.
- Da, înjunghiat în cap, aș zice. - Să nu ne pripim, insp. Hardy!
Poate a căzut pe cuțit acolo în bucătărie,
apoi s-a împleticit înapoi până la fotoliul lui preferat.
Și a luat și pătura în drum?
- Logic, da! - Măcar stătea comod.
Cuțitul din cap e superb.
- Cred că a fost luat de aici. - Nu pune mâna!
Pune mâinile la spate!
Să trăiți!
De cât timp lucrezi? De o lună?
De trei, domnule!
La cum arată ghiveciul, de atâtea ori ai și vomitat.
De la miros.
Nu e așa greu, deschide fereastra!
- Le-ai verificat, nu? - Dacă le-am verificat?
Da, le-ai verificat?
Sunt deschise, închise, încuiate, sparte?
Mai e vreo ușă? Pare forțată?
Orice, în afară de „miroase”?
Fiindcă asta știm deja.
Mi s-a spus să aștept echipa.
Atunci, așteaptă afară!
Sau învață niște meserie și du-te și verifică tot acum!
Să începi din bucătărie, da?
Să nu atingi nimic!
Mare îndrumător mai ești!
Știu. Am talent.
DEPART. Q
Aveți un mesaj nou.
Știu că asculți mesajele astea.
Știu că te prefaci că nu te deranjează,
la fel cum te prefaci că ești neprihănită.
Nu ești neprihănită, Merritt!
Ești o cutră egoistă și manipulatoare,
și, cât de curând, o să te găsesc,
o să-ți smulg inima aia hâdă din piept și o să ți-o bag pe gât.
Așa că bucură-te de ultimele…
Așadar, e doar o coincidență, atunci,
că, în ziua de dinainte de cea în care plănuia să se mute,
soția dv., vizibil supărată,
a fugit din localul în care ați fost văzuți certându-vă,
iar când ați ajuns acasă, ea a căzut pe scări
și a suferit două fracturi de șold,
o încheietură ruptă, multiple răni,
precum și traumatismul cranio-cerebral care a ucis-o.
Domnule Finch,
dv. nu vedeți lucrul care ne e clar tuturor?
Femeia aceasta nu a căzut.
A fost împinsă
de către dv.
După ce v-ați certat cu soția la cină,
când ați descoperit că vă părăsește,
dv., ca să vă citez propriile rude,
v-ați înfuriat și ați îmbrâncit-o.
- Nu am împins-o pe scări. - Ba da.
Ci am găsit-o!
La baza scărilor.
Moartă.
Sucită toată.
Nu pot să închid ochii fără să o văd așa.
Nu mi-am ucis soția,
nici intenționat, nici altfel.
Am iubit-o.
Iar dacă era nemulțumită de mine, de căsnicia noastră, așa cum insinuați…
eu n-am știut.
Soția mea mi-a salvat viața.
M-a făcut un om mai bun.
Acum…
sunt pierdut.
Dacă apărarea nu obiectează când s-ar cuveni,
înseamnă că e o capcană.
- Liam! - Dar tu ai dat-o înainte.
Cineva mai copt s-ar fi prins.
Despre ce vorbești?
Ai zis că Finch e așa de violent, încât e clar că și-a împins soția.
Totuși, avocatul lui a tăcut cuminte.
Și Finch a văzut.
O fi tăcut fiindcă era relevant.
- Relevant nu înseamnă admisibil. - Depinde ce auzi.
Juriul a auzit că o iubea.
Trebuia să te ghidez, nu să te ajut să te pierzi.
Nu e vina ta.
Da, știu.
A jucat teatru. Finch a mințit de-a rupt.
Să ia premiul BAFTA! M-a emoționat până la lacrimi.
Are dreptate.
Încă e furios că mi-ai dat mie cazul ăsta, nu lui.
Tot ce se poate. Dar chiar și așa…
Uneori, nu te oprești la timp. Azi a fost un exemplu perfect.
Și ce era să fac?
Nu m-ai lăsat să mă folosesc de Kirsty.
Nu te-ar fi ajutat. Ar fi făcut mai mult rău, de fapt.
Fără ea, n-am avut probe.
Ba aveai destule probe.
Era, cum ai zis cu gura ta, o victorie certă.
Dar tu te-ai apucat să spui juriului că ești convinsă
că omul din boxă e un criminal.
Odată ce juriul ajunge în cameră,
o să se discute despre probe,
nu despre ce trist e ucigașul sau cât o iubea pe victimă.
Nu se știe niciodată ce face juriul.
- Eu spun că ei știu că el a făcut-o. - Da?
Sau doar te aștepți să te creadă pe tine?
Voiam să te invit la un pahar, dar cred că tocmai am torpilat ideea.
Carl Morck?
Dr. Sonnenberg!
Eu sunt dr. Irving.
Ea și-a rupt șoldul și îi țin eu locul.
Alege!
Dr. Sonnenberg și-a rupt șoldul la tenis?
Un incident în grădină, mi s-a zis.
Hai, încearcă!
Am uitat racheta acasă.
Sunt terapeutice.
Le strângi în pumn.
Te calmează.
- Și funcționează? - Încearcă!
- Păstreaz-o! - Mulțumesc!
Nu trebuia să-mi pui întrebări?
Aș putea. Sau putem să stăm așa. Astea 50 de minute-s ale tale.
Voiam să vorbim despre copilăria nefericită.
Mă interesează nefericirea din viața de adult.
„Cum te simți, Carl?”
Mai degrabă, cum e să fii împușcat, Carl?
Am auzit că e ca și când te-ar înțepa o sută de albine în același loc.
Dacă ar arde și ar zbura de două ori mai repede decât sunetul,
s-ar putea descrie și așa.
Nu arăți ca un psiholog.
Preferai să am barbă?
- Am avea ce discuta. - Deja avem destule de discutat.
Eu nu înțeleg de ce sunt necesare lucrurile astea.
Deci, nu vrei să fii aici?
Stai liniștit, nici eu! E tare neplăcut să discut cu voi.
- Nu-ți place ce faci? - Ție ți-ar plăcea să discuți cu tine?
Ai dreptate.
Bine, atunci!
M-am săturat de: „Cum e să fii împușcat?”
- Întreabă-mă altceva! - Îmi dai voie?
Să vedem ce iese!
Văd în dosarul tău că iei antidepresive.
- Scrie asta acolo? - Printre altele.
- Cum ar fi? - Nu l-am citit pe tot.
Te simți deprimat, Carl?
Cum e normal.
Dacă aș fi împușcată în față, și eu aș fi așa.
- Sau aș fi furioasă. - Nu și eu.
- Deci e-n regulă? - Da, zic.
Bun, nu întreb despre anxietate și insomnii
fiindcă, desigur, tu nu ai așa ceva.
Eu oricum nu prea dorm.
Așadar, aici doar pierdem timpul.
Tu ai spus-o, nu eu!
Bun, te înțeleg legat de statul de vorbă cu polițiștii.
Pe bune? Mănânci în fața mea?
La ora asta mănânc eu, dar țineam să vorbim.
Asta, până să aud ce bine îți merge.
Am zis că te înțeleg.
Carl, adevărul e că și un computer ți-ar putea zice
că, după Leith Park,
o să ai probleme în interacțiunea cu ceilalți.
Și că, la un moment dat, o să ai nevoie de ajutor.
Aveam probleme cu ceilalți și înainte.
Corect.
Complexul de superioritate
pare să fie tema dosarului tău.
Dosarul pe care nici nu l-ai citit?
N-am spus asta.
Ești superior altora, Carl?
Standardul nu e așa ridicat.
Incredibil!
Voi citi din declarația scrisă de Caroline Kerr, martoră.
„În dimineața zilei de 17 octombrie,
eram cu copilul de opt luni în Leith Park,
când am văzut un individ în haine negre intrând pe ușa din spate la numărul 226.
Cinci minute mai târziu, l-am văzut ieșind
și ducându-se către o mașină albastră. N-am distins marca.”
- Ai declarat asta acum patru luni. - Știu.
Dar m-am mai gândit și nu cred că era apartamentul acela.
Ai declarat că ești sigură.
Cred că m-am înșelat.
Caroline, un polițist a murit.
Altul a paralizat.
Și îmi pare foarte rău.
Dacă te-a amenințat cineva
ca să declari altceva, te putem proteja.
N-am fost amenințată. Dar nu sunt sigură.
- Caroline, l-ai văzut! - Ba nu. Așa am crezut.
Îmi pare rău.
Nu cred că-s pregătită să revii atât de repede.
Bună, Rose!
N-ai fața lăsată!
Poftim?
Credeam că o să ți se lase jumătate din față.
N-am făcut AVC. Am fost împușcat.
N-ai nicio cicatrice?
- A intrat pe aici, a ieșit pe acolo. - Tare!
Măcar nu porți cască, precum nepotul meu.
- E aici? - Arăt a secretară?
Da, chiar arăți.
Poate ai văzut-o plecând sau știi unde s-a dus.
Îmi pare rău.
El cine e?
Un obsedat de Moira.
Nu, își caută de lucru. Îmi dă prăjituri ca să-l las acolo.
O să-ți strice dinții.
Mă bucur că ai revenit, Carl!
Pe curând!
- Ce măgar! - Te aud!
Așa intenționam.
Băga-mi-aș! De asta nu voiam să afle presa.
„Mamă și bebeluș, martori la crimă.”
Practic, i-am condus la ușa ei.
Poate au văzut-o la locul faptei și au recunoscut-o apoi.
Era singura martoră. Ce o să faceți?
Avem nevoie de timp.
Ați avut patru luni.
Și poate mai mulți oameni.
Morck a revenit azi.
- Puteai să ne spui să ne pregătim. - Cu Carl, n-ai cum.
Doamne, Carl!
Tu m-ai chemat.
Acum o oră!
Inspector Bruce!
Carl, bine ai revenit!
Mă bucur să te văd. Arăți…
Ca un rahat?
Nu atât de bine.
Scuze că n-am murit, Logan!
O să-mi treacă.
- Ne bucurăm cu toții că ai revenit. - „Toți” fiind nimeni?
Să vorbim despre Leith Park!
Știu tot. Am fost de față.
- Mă refeream la anchetă. - Și eu.
Nimic din fragmentele scoase din zid,
doar amprentele mele, ale lui Hardy și ale lui Anderson,
nicio filmare, nici un martor. Corect?
Am avut martor până adineauri.
Incredibil!
Țineți-o tot așa!
Totul a fost curățat de dinainte. A fost planificat, organizat profesionist.
- Profesionistul ne ucidea. - Veniseră întăririle.
- Știi tu? - Eram cu ei.
- Ai văzut cine a tras? - Nu.
În fine, am revenit,
așa că o să îi iau pe Wilson și Clark și o s-o luăm de la capăt.
Ia-ți propriii…
Mă bucur că ne-am văzut!
Scuze!
- Nu-ți poți ancheta propriul caz! - Știu, dar voiam să-i văd fața.
Te întrebi de ce nu te suportă nimeni?
Nu.
Așa, și?
N-a depășit linia porții.
Arbitrul l-a validat.
Ba tușierul!
Exact, deci a fost gol!
Nu, l-a validat fiindcă era rus.
De ce mă-sa s-o facă?
Din cauza Războiului Rece. Rușii ne urau.
Știu, dar mai tare îi urau pe nemți. Vorbim de 1966.
Trecuseră 20 de ani de la război. În plus…
În plus, ce?
În plus, germanii i-au învins pe ruși în semifinală.
Așadar, tușierul voia să se răzbune.
Și dacă aberația cu Tartan Army ar fi fost adevărată,
Anglia tot a marcat apoi.
- A fost 4-2. Basta! - Da.
Fiindcă nemții voiau egal,
ceea ce n-ar fi trebuit să fie, căci al treilea gol n-a fost gol.
- Ce zici de asta? - Zic s-o lași așa!
Am câștigat. Las-o așa!
- Bună dimineața! - Stai, măi!
Atitudinea nu-mi convine. Comentatorii o țin cu 1966, ăla.
Nu-ți convine că Anglia a învins, iar voi nu, că jucați prost.
Nici măcar nu v-ați calificat!
Uruguay a luat cupa de două ori înaintea voastră!
Ei nu se dau mari 60 de ani mai târziu.
Inspectorii Hardy și Morck.
Eu sunt Anderson. Ceilalți unde sunt?
Pe drum, îmi închipui. Ce avem aici?
Bărbat mort, circa 60 de ani, cred. Nu m-am apropiat de el.
- De unde știi că e mort? - E evident.
- Evident? - Mirosul, domnule, și…
- O să vedeți. - Ce făceai aici?
Verificam ce face.
Ne-a sunat fiica din Lancaster.
A zis că taică-su nu-i răspunde.
Ușa era deschisă…
- Deschisă sau descuiată? - Deschisă.
- Ce zici, așteptăm băieții? - Nu sunteți din unitate?
Eram aici și am zis să verificăm. Putem?
Hai să vedem!
E pe fotoliu.
Dacă le-am verificat?
Da, le-ai verificat?
Sunt deschise, închise, încuiate, sparte?
Mai e vreo ușă? Pare forțată?
Orice în afară de „miroase”?
Asta știm deja.
Mi s-a spus să aștept echipa.
Atunci, așteaptă afară sau învață niște meserie!
Du-te și verifică tot acum, începând cu bucătăria!
Să trăiți!
Să nu atingi nimic!
Mare îndrumător mai ești!
Știu, am talent.
Anderson, dle!
De cât timp lucrezi? De o lună?
De trei, domnule!
Nimic nu te îmbătrânește ca o împușcătură, îți zic eu!
Au făcut-o lată rău de tot.
Întâi, apar nechemați la locul unei crime.
Apoi, sunt atacați prin surprindere.
Întrebarea e de ce au decis să se ducă acolo.
Fiindcă Morck nu se poate abține. Are…
Asta e mașina?
Da sau nu?
Din ea l-a văzut martora ieșind pe trăgător?
Da, dar nu mai e martoră.
- A retractat, dar tot martoră e. - Nu la tribunal.
Nu suntem la tribunal, nu?
Ce e aici?
Ce anume?
E un McDonald's aproape?
E unul lângă secție.
Nu aici.
Aproape de Leith Park.
E unul pe Market Road.
Și ați verificat imaginile?
Bun, veniți aici!
A ce arată ăsta?
- Putea fi al oricui. - Putea.
N-a fost consemnat.
Așadar, două greșeli.
Ce altceva mai vezi? Dar tu?
Punga și paharul nu erau acolo înainte de oprirea mașinii.
Nu era de văzut pe camere dacă un bărbat îmbrăcat în negru
a cumpărat ceva?
De ce ar fi plecat ca apoi să revină?
Nu întrebi ce trebuie. De ce a stat acolo?
Aștepta să vadă cine vine.
De unde știi?
Ce altă explicație există?
Teoria e că astea-s două crime separate, o împușcare, o înjunghiere.
- Nu vă văd bine cu teoria asta. - De ce?
Ar însemna că ați avea două cazuri
în care n-ați ajuns nicăieri.
Cercetați ce a făcut trăgătorul în ziua aia!
Aveți totul aici.
Și verificați camerele de la McDonald's!
Vă rog eu!
Sunt multe omoruri.
Holyrood ne acuză că ne scapă prea mulți criminali.
Ar trebui să ne străduim mai tare să rezolvăm crime. Acum mă apuc!
- Altceva? - Moira…
Pe bune, Jonathan? Et tu?
Nimeni nu te acuză de nimic. Doar discutăm.
Ați început cu: „Moira, zi-ne, ce-i cu rata asta penibilă?”
Negi cifrele?
Nu, dar inspectorii n-au agenți la locul crimelor.
Am doi experți criminaliști în tot departamentul.
Știu că sunt probleme financiare.
Dar ne îngrijorează percepția cetățenilor.
Asta nu e problema mea, și nici a departamentului.
Ci cum să duc la capăt anchete cu bani pe care nu-i am.
Cunoști cazul Windley din Aberdeen, presupun.
Doar din ce am citit.
Un polițist pensionat s-a încăpățânat să păstreze cazul activ.
A stat 16 ani nesoluționat
până au găsit ADN-ul recoltat de pe haine.
Aștept podcastul despre el!
Exact! Aia a dat bine!
Ucigașul a fost închis după atâția ani!
Eu cred că ar fi mai bine să-i închidem mai repede.
Ministrul propune să înființăm un nou departament.
În care se cercetează cazuri similare,
în interesul cetățenilor.
Nu soluționarea tuturor cazurilor e în interesul cetățenilor?
Ești un polițist bun, Moira,
dar uneori uiți ce contează.
Trebuie să rezolv urgent cazurile recente,
nu pe cele de acum o sută de ani!
Abia mă descurc cu câți inspectori am, dar pentru încă un departament?
Ar trebui să menționez că departamentul va avea propriul buget.
Ce fel de buget?
Unul mare.
În funcție de caz. Cu cât mai mediatizat, cu atât mai bine.
Parchetul Coroanei a întocmit o listă cu posibile cazuri.
Și, bineînțeles, ai avea și un avocat la dispoziție.
O să am libertate totală în privința cazurilor și a bugetului?
E departamentul tău.
Așa, m-aș descurca.
Bine.
Cine zici că ar putea să lucreze acolo?
Doar eu sunt.
M-am întors azi.
Nu s-a schimbat nimic. Numai dobitoci.
O să fac strictul necesar și aia e!
Și apoi, cine știe? Poate vin să stau cu tine.
Ne certăm despre fotbal.
Miroase bine!
Imediat e gata.
A fost o zi lungă, sunt convinsă!
Mă ocup eu de aici.
Cred cu tărie că cei care comit infracțiuni violente
nu scapă niciodată nepedepsiți.
Poate că vor fi eliberați,
însă fie că o face conștiința, karma sau universul,
până la urmă tot vor fi pedepsiți pentru ce au făcut.
Merritt Lingard,
procuror principal în procesul Graham Finch,
care tocmai s-a încheiat…
Nu mă pui să mă uit la astea, nu?
Am înțeles.
Tu alegi.
Dar să nu fie cu infractori sau tribunale!
N-ai plecat încă?
Nu e nicio problemă. E gata.
Ești foarte amabilă.
- Mă duc să-mi iau haina. - Fratele meu e adult.
Nu e un copil.
Desigur.
Spun că nu e băiețelul tău.
- Știu. - Ce?
Știu că nu e băiețelul meu.
Tratează-l ca atare!
Da.
Martin!
- Nu știu ce vrei de la mine. - Poți să dai mai încet?
Pot, da. Însă discută cu el mai întâi!
Eu nu dau 500 de lire pe lună ca să ascult tâmpenii.
- Mi-ajunge că-mi fură mâncarea. - Nu aud!
Pe bune, înțeleg că nu te suportă. Dar de ce se răzbună pe mine?
Încerc să lucrez.
Lucrezi? Deci ai serviciu?
Nu te aud.
- Ce dracu'? - Arde casa.
- Mă lași? Aș simți mirosul de fum. - Camera asta e infectă.
Și ce? Toată casa e o cocină.
Ai putea să pui mâna s-o cureți
fiindcă Martin nu e menajeră.
Da, am teme, așa că…
La biologie?
Dă mai încet,
altfel arunc pe fereastră tot ce e în camera asta!
Ești un măgar.
Am mai auzit.
EXPEDITOR NECUNOSCUT
BUNĂ, MERRITT!
ÎNȚELEGE CĂ N-AI CE CĂUTA ÎNTR-UN TRIBUNAL!
NU EȘTI UN OM BUN.
SPURCI CUVÂNTUL „JUSTIȚIE” CÂND ÎL SCOȚI PE GURA AIA HÂDĂ.
MAI BINE STAI ȘI BEI LÂNGĂ CALCULATOR.
- Bună dimineața! - Cine sunteți?
Sunt Akram Salim. Așteptam să vă văd.
O să mai așteptați. Sunt foarte ocupată.
Lucrez part-time la administrație, mai mult IT,
dar speram să mă mut în departamentul dv.
- Am experiență în Siria. - Întrebați la recrutare!
Da. Au zis că n-au posturi, dar dacă îmi acordați un minut…
Atunci, nu aveți ce face aici.
Cum a reușit să intre?
Are legitimație?
Nu, dar…
E de la IT. N-are voie aici.
Dacă le guști, o să înțelegi!
Scapă de el!
Sunteți polițist!
Cine-a zis?
Legitimația de la gât. Ați împușcat vreun om?
Astăzi, nu.
Ați văzut cadavre?
Câteva.
- Eu l-am văzut mort pe bunicul. - Da?
S-a pișat pe el.
Nu tu l-ai omorât, da?
Nu. Mama a zis că l-au omorât berea și cartofii prăjiți.
Nu e o moarte așa de rea.
Stai așa! Propriul meu departament?
Felicitări!
Glumești?
A fost pus în funcțiune de însuși ministrul.
- Serios? - Da.
O să analizezi cazuri nesoluționate din toată țara.
Ai aici o listă de la Parchetul Coroanei.
Poți să-ți alegi ce vrei tu.
O să ai și un om acolo.
Ce om? Un avocat?
Dacă vrei.
Pe cine o să am în subordine?
Doar pe tine.
Un departament cu mine?
O să ai un birou și ce resurse îți mai trebuie.
Îmi trebuie mașină.
Nu pot să-ți dau o mașină, că nu suntem la Prețul corect!
Ziceai că o să analizez cazuri din țară.
Dacă e unul în Inverness? Mă duc acolo cu autobuzul?
O să văd ce pot face.
Pot să-i spun inspectorului șef-adjunct că te bagi?
Unde e biroul ăsta?
Q? Unde naiba e asta?
Jos.
Birourile de jos au numere.
Adică jos de tot.
Pe bune, zău!
DUȘURI
Doamne!
Da, merge!
Nu mai am voie să te las să intri. Așa a zis șefa.
Se pare că nu-i plac dulciurile.
Erau extraordinare.
E rețeta soției mele.
S-ar bucura să audă că-ți plac.
Mulțumesc pentru amabilitate!
O să am nevoie de…
- Da. - …legitimație.
Mulțumesc!
Mult noroc!
Băga-mi-aș, Rose!
Șefa a zis că abia așteaptă să vadă cu ce caz începi.
Minunat!
Cu ce te ocupi?
Trăgeam un pui de somn.
O să trebuiască să te ajute cineva să le triezi.
Ai mare dreptate.
Nu asta am zis…
Fir-ar!
Vreau computere și telefoane noi pe fiecare birou!
Puneți telefoanele vechi în coșul ăsta!
Te descurci?
- Moira! - Bună!
- La dracu'! - Bună!
Tu vrei să triez dosarele singur?
Doar unul trebuie ales.
Sunt probe adunate în zeci de ani. Îmi trebuie echipă.
Credeam că ai înțeles că ești doar tu. Precis te descurci!
Televizorul ăla mare intră la mine! Scaunul, după birou!
Mutăm lucrurile pe aici.
Ai spus că ministrul a cerut înființarea departamentului.
Că e reputația poliției în joc.
Cred că e mult spus.
Să-l invităm jos, în biroul meu!
Putem să stăm pe pisoare la discuții.
Bine, o să-ți găsesc un asistent ca să-ți fie mai ușor.
Spațiul nu era destinat birourilor,
deci ia ceva din bugetul de renovare!
- Dacă a mai rămas ceva. - Nu te întinde!
Să prezinți primul caz până vineri!
Da.
La Înalta Curte de Justiție, sala de judecată numărul șase,
avocatul Maiestății Sale împotriva lui Graham Finch.
Îl rog pe reprezentantul juriului să se ridice!
Ați stabilit verdictul?
Da.
Și care e verdictul pentru acuzația de crimă?
Acuzația e neîntemeiată.
Domnule Finch…
ați fost achitat de către juriu și acum puteți pleca!
Ridicați-vă!
Doamnelor și domnilor!
Evident, a fost un caz tulburător pentru toți cei implicați.
Procuratura ar fi dorit alt rezultat.
Acum vom analiza opțiunile și vom merge mai departe.
- Porniți! - Încotro?
Unde-o fi, numai mergeți!
AȘA-ȚI TREBUIE, CUTRĂ!
DAR CURÂND N-O SĂ MAI CONTEZE, FIINDCĂ N-O SĂ MAI CONTEZI NICI TU.
TE-AM RAPORTAT. O SĂ TE GĂSEASCĂ.
HAHA
Bună ziua!
Domnule!
Împingeți!
Mă scuzați!
Cine sunteți?
M-au trimis aici de sus. Sunt noul dv. asistent.
Akram Salim.
Agentul Dixon!
Ție trebuie să-ți mulțumesc?
Ai vorbit cu Akram, deci!
E cumva o glumă proastă?
E foarte zelos.
Da, adică „ghimpe-n coastă”.
Atunci, o să vă potriviți perfect.
Ai…
- Akram, da? - Da, domnule!
Zi-mi Carl, nu „domnule”! Sunt ocupat. Sunt multe de făcut.
De aceea sunt aici, domnule! Carl.
Găsești mop și găleată dincolo. E dezastru aici.
Apoi, du-te sus și adu-mi…
un computer și un televizor nou. Bine?
- Asta e tot? - Deocamdată.
Inspector Morck.
Salut! Eu sunt.
Au zis că ai căzut din pat. Te-au găsit pe jos, lângă fereastră.
O să mori de la aerul scoțian.
Nici vorbă!
Te rog!
Te rog eu!
Găsim noi o soluție. Cum facem noi mereu, pe cuvânt!
E cumva Carl Morck?
Bună!
- Tată! - Bună!
Bună!
Ești aici?
Claire?
Claire? Ce s-a…
Am încercat să te sun. Ai întârziat.
William!
Pot să văd?
Nu! E în regulă. Ușor!
Ce e asta? Barca tatei?
Nu știu de tine, dar eu sunt tare obosită.
Poate ar trebui să plecăm în vacanță.
Să schimbăm peisajul. Ce zici?
Regret că n-am fost aici.
Alo!
Ce dracu' faci?
Scuze, voiam să înțeleg ce faci aici.
Sunt confidențiale.
Au zis că e un departament nou, dar nu și ce faci.
Dar le-am citit și acum înțeleg.
- Le-ai citit? - Da.
- Pe toate? - Multe dintre ele.
Cazuri foarte interesante. Crime, răpiri, violuri, atacuri…
- Mi se par niște enigme bune. - „Bune”.
Care merită.
Acasă, în Siria, sunt multe astfel de cazuri.
Nesoluționate. Oamenii dispar, și nimeni nu știe nimic.
Eu eram singurul care cerceta.
- Ai lucrat pentru poliție? - Într-un fel.
Într-un fel?
Păi, e…
E complicat. O să soluționezi cazurile astea?
Cine știe?
- La care o să lucrezi? - Nu știu, trebuie să aleg unul.
- Sunt multe care pot fi rezolvate. - Te-ai prins citindu-le?
Dumneata nu te prinzi citindu-le?
Uneori pur și simplu te prinzi.
Nu le-am citit.
Aș putea să te ajut eu să le citești.
Dar nu e treaba ta.
Pune-le la loc!
Ia fii atent!
Fiind în stare să citești un dosar,
și asta clar mai bine decât speli podeaua,
ai putea să mi le sortezi.
Să le pui pe categorii. Să-i zicem…
treabă administrativă.
- Pot să le sortez. - Minunat!
Șefa a zis să parchezi în spate, nu la persoanele cu dizabilități.
…și cică trebuie să rezolv niște cazuri vechi pe care le aleg eu
cât timp Moira dă bine, ceea ce e o porcărie,
fiindcă o să cheltuie banii pe ai ei.
Uită-te la noi, futu-i! Tu vrei să te omori pe tine, eu pe restul.
Suntem doi, și suntem de decor.
Trebuie să vedem ce facem, repejor!
Fiindcă nu pot să-l las baltă nici pe Jasper,
clar nici pe tine.
Așa că, în afară de a te sufoca c-o pernă, eu nu știu ce să facem.
Ai putea să-mi dai o bere…
și să-mi zici despre departament.
MESAJ VOCAL APEL RATAT
NUMĂR NECUNOSCUT MESAJ NOU
NUMĂR NECUNOSCUT NU TE POȚI ASCUNDE
Nu!
William, nu! Gata, s-a dus!
Gata, s-a dus!
William! S-a dus!
Nu trebuia s-o faci!
Putem s-o găsim.
A dispărut de patru ani.
Și ce?
E moartă.
Eu nu cred că e.
Așa îți zice instinctul tău?
Așa îmi spune dosarul.
Nu, n-are rost.
Bună dimineața, Merritt!
Subtitrarea: Clara Lițescu