-Чому ти прийшов? -Звичайна перевірка.
Дзвонила його донька з Ланкастера.
Сказала, що тато не відповідає на дзвінки.
Двері були відчинені, тож…
Відчинені чи незамкнені?
Відчинені.
Тіло в кріслі.
Ясно.
Ризикну припустити, що це і є знаряддя вбивства.
-Угу, імовірно, удар ножем у голову. -Не поспішаймо, інспекторе Гарді.
Він міг упасти на ніж на кухні,
а потім позадкувати до свого улюбленого крісла.
І плед прихопив?
-Цілком імовірно. -Бодай вмостився зручно.
А ніж у нього в голові красивий.
-Гадаю, зброю взяли тут. -Не торкайся.
Сховай довбані руки за спину.
Так, пане.
Як довго ти працюєш? Місяць?
Три, пане.
Судячи з вазона надворі, стільки ж разів ти блював.
Це через запах, пане.
Це не вища математика. Відчини вікно.
Ти ж їх уже перевірив?
Перевірив?
Так, перевірив.
Вони відчинені? Зачинені? Замкнені? Вибиті?
Є інші двері? Сліди злому?
Що завгодно, крім «фу, запах»,
що ми й так знаємо.
Мені наказали чекати на загін.
То вийди надвір і чекай.
Або можеш чогось, бляха, навчитися. Піди й перевір.
Почни з кухні.
І ні до чого не торкайся.
А ти чудовий наставник.
Знаю. Це дар.
ВІДДІЛ НЕРОЗКРИТИХ СПРАВ
У вас одне нове повідомлення.
Я знаю, що ти слухаєш ці повідомлення.
Але вдаєш, що тобі байдуже,
як і вдаєш, що ти праведниця.
Ти не праведниця, Меррітт.
Ти довбане егоїстичне, маніпулятивне стерво,
і дуже скоро я тебе знайду,
вирву те чорне серце в тебе з грудей і тобі, курва, його згодую.
Насолоджуйся останніми…
То це просто збіг,
що напередодні переїзду в нову квартиру
ваша дружина, явно засмучена, вибігла з ресторану,
де ви з нею сварилися?
А коли ви повернулися додому, вона впала зі сходів
і отримала два переломи стегна,
зламане зап'ястя, численні рвані рани,
а також серйозну травму голови, від якої і померла.
Пане Фінчу,
ви не бачите того, що бачимо всі ми?
Ця жінка не впала.
Її штовхнули.
Ви.
Після сварки з дружиною за вечерею,
почувши, що вона хоче піти від вас,
ви, за словами ваших родичів,
звихнулися і штовхнули її зі сходів.
-Я не штовхав її зі сходів. -Штовхнули.
Я її знайшов!
Унизу біля сходів.
Мертву.
Усю скручену.
Коли я заплющую очі, я бачу її такою.
Я не вбивав дружину.
Ані навмисно, ані випадково.
Я кохав її.
І якщо вона була нещаслива зі мною, як ви натякаєте…
я гадки не мав.
Дружина врятувала мені життя.
Вона допомогла мені стати кращою людиною.
А тепер…
Я розгублений.
Якщо захист не заперечує, хоч зазвичай мав би,
слід думати, що це пастка.
-Ліаме. -Але ти не зупинилася.
Хтось із більшим досвідом зрозумів би.
Ти про що?
Про те, що це Фінч зіштовхнув дружину зі сходів.
Його адвокат сидів і мовчав.
Навіть Фінч помітив.
Мовчав, бо докази належні.
-Належні й допустимі — це різні речі. -Як хто почує.
Присяжні почули, що він кохав дружину.
Я мав тебе навчити, а не кидати під танк.
Ти не винен.
Так, я знаю.
Це все вистава. Фінч брехав.
Тоді він заслужив на премію БАФТА. Я мало не розплакався.
Він правду каже.
Він досі злий, бо ви віддали цю справу мені, а не йому.
Можливо. Та все ж.
Іноді ви перегинаєте палицю. Сьогодні — яскравий приклад.
А що було робити?
Ви не дозволили використати свідчення Кірсті.
Вона б не допомогла, а лише б усе зіпсувала.
Без неї доказів не було.
Доказів повно.
Ви самі казали, що справа безпрограшна.
А потім розповідали присяжним, наскільки ви переконані,
що чоловік на лаві — убивця.
Коли присяжні залишаються самі,
вони обговорюють факти,
а не те, як убивця погано почувається чи як кохав свою жертву.
Ніхто не знає, як поведуться присяжні.
-Вони знають, що це він зробив. -Правда?
Чи ви чекаєте, що вони погодяться з вами?
Я хотів запросити вас випити,
та, гадаю, це паскудна ідея.
Карл Морк?
Докторка Зонненберґ?
Я докторка Ірвінґ.
Докторка Зонненберґ зламала стегно, я її заміняю.
Заходьте.
Докторка зламала стегно, граючи в теніс?
Випадок у саду. Так мені сказали.
Візьміть.
Я залишив ракетку вдома.
Це терапевтичні м'ячики.
Їх треба стискати.
Це заспокоює.
-І допомагає? -Спробуйте.
-Залиште собі. -Дякую.
А ви не маєте мене щось питати?
Можна. Або можемо просто посидіти. Це ваші 50 хвилин.
А я налаштувався пригадувати своє нещасливе дитинство.
Мене більше цікавить ваше нещасливе доросле життя.
«Як почуваєтеся, Карле?»
Радше: «Як це, коли в тебе стріляють, Карле?»
Я чула, що це наче 100 бджіл жалять в одному місці.
Якби бджоли горіли й летіли тобі в лице зі швидкістю звуку,
тоді так.
Ви не схожі на мозкоправа.
Бороди бракує?
-Нам було б про що поговорити. -Нам є про що поговорити.
Я не розумію, навіщо все це. Справді не розумію.
Ви не хочете бути тут?
Не страшно. Я теж не хочу. Розмовляти з поліціянтами — невдячна справа.
То ви не любите свою роботу?
Ви б хотіли говорити зі собою?
Маєте рацію.
Гаразд.
Я втомився від «як це, коли в тебе стріляють».
-Запитайте щось інше. -А можна?
Побачимо, як піде.
У досьє сказано, що ви приймаєте антидепресанти.
-Це є в моєму досьє? -З-поміж іншого.
-Наприклад? -Я лише проглянула.
У вас депресія, Карле?
Не гірше, ніж завжди.
Якби мені стріляли в лице, у мене була б депресія.
-Я б сердилася. -Не я.
-То все добре? -У мене — так.
І можна не питати про тривогу чи проблеми зі сном,
бо у вас, звісно, таких проблем немає.
Я в принципі мало сплю.
Тоді ми просто марнуємо час.
Це ваші слова, а не мої.
Годі вам, про поліціянтів я зрозумів.
Справді? Будете їсти переді мною?
Зазвичай я в цей час обідаю, просто хотіла вас прийняти.
До того, як ви сказали, що у вас усе добре.
Я зрозумів.
Річ у тім, Карле, що й комп'ютер міг вам сказати,
що після випадку в Лейт-Парку
у вас будуть проблеми зі спілкуванням.
І вам може знадобитися допомога.
Проблеми зі спілкуванням у мене були ще до стрілянини.
Так.
Фраза «комплекс переваги»
рясніє у вашому досьє.
У досьє, яке ви ледь проглянули?
Я не казала «ледь».
Ви кращий за інших, Карле?
Планка невисока, погодьтеся.
Нічого собі.
Зараз я зачитаю заяву Керолайн Керр, свідки.
«Вранці 17 жовтня
я гуляла в Лейт-Парку зі своєю восьмимісячною дитиною.
Я побачила чоловіка в темному одязі, що заходив через задні двері квартири 226.
Хвилин через п'ять я бачила, як він вийшов із квартири
і підійшов до синьої машини. Марку машини я не розібрала».
-Це ваші свідчення чотири місяці тому. -Знаю.
Але в мене був час подумати,
і я не впевнена, що це та квартира.
У свідченні ви сказали, що впевнені.
Я помилилася.
Керолайн, один офіцер поліції мертвий.
Інший — паралізований.
І мені дуже шкода.
Якщо вам хтось погрожував,
змусив змінити свідчення, ми вас захистимо.
Ніхто не погрожував. Я думала, що впевнена, але ні.
-Керолайн, ви бачили чоловіка. -Ні. Я думала, що бачила.
Мені дуже прикро.
Господи, я не готова до твого повернення, Карле.
Привіт, Роуз.
Обличчя не обвисло.
-Що, пробач? -Я думала, один бік твого обличчя обвисне.
Це ж не інсульт. Мене підстрелили.
А шрами є?
Тут увійшло, тут вийшло.
Клас.
Хоч шолома не треба, як моєму племіннику.
-Вона на місці? -Я схожа на секретарку?
Схожа.
Може, ти бачила, як вона пішла, чи чула, куди пішла.
Вибач.
Хто це?
Переслідувач Мойри.
Ні, він шукає роботу. Приносить смаколики, щоб я дозволила посидіти там.
Ти собі зуби зіпсуєш.
Рада, що ти знову з нами.
Бувай.
-Придурок. -Я чув.
От і добре.
Зараза! Ось чому я була проти її контакту з медіа.
«Мати з немовлям — свідки вбивства».
Ми привели їх до її дверей.
Може, вони бачили її на місці злочину. І впізнали.
Вона була нашим єдиним свідком. Що тепер?
Просто потрібен час.
У тебе було чотири місяці.
І, мабуть, більше робочої сили.
Головний інспектор Морк повернувся.
-А попередити? Ми б підготувалися. -До Карла неможливо підготуватися.
Господи, Карле!
Ти просила зайти.
Годину тому.
Головний інспекторе Брюсе.
З поверненням, Карле.
Радий тебе бачити. У тебе вигляд…
Гівняний?
Гірше.
Пробач, що не помер, Лоґане.
Переживу.
-Ми дуже раді, що ти повернувся. -«Ми» — це ніхто?
Треба поговорити про Лейт-Парк.
Я все знаю. Я там був.
-Я про розслідування. -Я теж.
Гадаю, жодних корисних знахідок?
Жодних відбитків і ДНК, крім моїх, інспектора Гарді й Андерсона?
Жодних відео з камер і жодних свідків, правильно?
П'ять хвилин тому свідок був.
Овва.
Так тримати.
Місце вичистили завчасно. Діяв профі, який заздалегідь усе спланував.
-Профі добив би мене і Гарді. -Підмога прибула.
-Звідки знаєш? -Я був там.
-Ти бачив стрільця? -Ні.
Що ж, я повернувся.
Заберу в тебе Вілсон і Кларка, і почнемо спочатку.
Знайди собі…
Радий тебе бачити, Карле.
Вибач.
-Ти не можеш розслідувати власну справу. -Знаю, я хотів побачити його лице.
Ти колись думав, чому тебе ненавидять?
Ні.
Добре, і що?
М'яч не перетнув лінії.
Суддя зарахував гол.
Ні, боковий суддя зарахував.
Отже, гол був.
Ні, він зарахував, бо він росіянин.
Нафіга це йому?
Була Холодна війна. Срані росіяни нас ненавиділи.
Німців ненавиділи більше. Це ж 1966 рік.
Двадцять років після війни. А ще…
А ще що?
А ще німці перемогли радянців у півфіналі.
Тож боковий суддя мав звести рахунки.
Навіть якщо ця хрінь про змову Тартанової армії — правда,
а це не так, байдуже, бо Англія знову забила.
-Ми виграли 4:2. Раз плюнути. -Так.
Німці пробували зрівняти рахунок,
а не треба було, бо ваш третій гол ніякий не гол.
-Що скажеш? -Скажу: годі вже.
Ми перемогли. Змирись.
-Доброго ранку. -Чекай, друже.
Нас добиває таке ставлення. Коментатори постійно згадують 1966 рік.
Вас добиває, що Англія виграла, а вам це не світить, бо ви гівно.
Не можете навіть у фінал вийти.
Довбаний Уругвай двічі вигравав до вас.
І вони не корчать із себе казна-кого 60 років по тому.
Інспектор Гарді, головний інспектор Морк.
Андерсон, пане. А де решта?
Їдуть, мабуть. Що в нас тут?
Мертвий чоловік. Років шістдесят. Я близько не підходив.
-Звідки знаєш, що мертвий? -Це очевидно.
-Очевидно? -Запах, пане, і…
-Зрозумієте, коли побачите. -Чому ти прийшов?
Звичайна перевірка.
Дзвонила його донька з Ланкастера.
Сказала, що тато не відповідає на дзвінки.
Двері були відчинені, тож…
-Відчинені чи незамкнені? -Відчинені.
-Що думаєш? Чекатимемо на хлопців? -То ви не з групи реагування?
Ми були поруч, вирішили зайти. Можна?
Думаю, так.
Тіло в кріслі.
Перевірив?
Так, перевірив.
Вони відчинені? Зачинені? Замкнені? Вибиті?
Є інші двері? Сліди злому?
Що завгодно, крім «фу, запах»,
що ми й так знаємо.
Мені наказали чекати на загін.
То вийди надвір і чекай. Або можеш чогось, бляха, навчитися.
Піди й перевір. Почни з кухні.
Пане.
І ні до чого не торкайся.
А ти чудовий наставник.
Знаю. Це дар.
Андерсон, пане.
Як довго ти працюєш? Місяць?
Три, пане.
Ніщо так не старить, як довбана стрілянина.
Вони конкретно налажали.
Заявилися на чуже місце злочину.
І потрапили в срану пастку.
Навіщо вони взагалі туди приперлися?
Бо Морк не може інакше. Має…
Це та машина?
Просто «так» або «ні».
Це машина, з якої, за словами свідки, вийшов стрілець?
Так, але вона більше не свідка.
-Вона відмовилася, та досі свідка. -Не для суду.
А ми не в суді.
Що це в нас тут?
Де саме?
Де найближчий «МакДональдз»?
Біля відділку.
Не звідси.
Від довбаного Лейт-Парку.
На Маркет-роуд.
Ви перевірили там камери?
Гаразд. Підійдіть сюди.
На що це схоже?
-Це може бути будь-кого. -Може.
У списку доказів цього нема.
Тоді це два ляпи.
Що ще ти бачиш?
А ти?
Ну… Пакет і стакан. Їх не було, коли машина під'їхала.
От би глянути, чи на відео з «МакДональдза»
є хлопець у чорному, що купує мілкшейк.
Чому стрілець пішов, а потім повернувся?
Неправильне запитання. Чому він залишився?
Стрілець хотів побачити, хто прийде.
Звідки ви знаєте?
А як ще це пояснити?
Наша теорія — це два окремі злочини.
Стрілянина і удар ножем.
-Не думаю, що ця теорія варта уваги. -Чому?
Бо тоді це два різні злочини,
і у вас жодної довбаної зачіпки.
Зосередьтеся на стрільці і на тому, що він робив того дня.
Усе тут.
І перевірте камери з «МакДональдза».
Прошу.
Рівень убивств росте.
Голіруд каже, що в нас низький показник арештів.
Тоді нам варто докласти більше зусиль. Я негайно цим займуся.
-Ще щось? -Мойро…
Серйозно, Джонатане? Ти теж?
Ніхто тебе не звинувачує. Ми просто розмовляємо.
І розмова почалася так: «Мойро, що за жалюгідні показники?»
Ти не згодна із цифрами?
Аж ніяк, але слідчі групи працюють без оперативників.
Два криміналісти на весь відділ.
Я знаю про фінансові труднощі.
Але є проблема з громадським сприйняттям.
Сприйняття — це не до мене і не до мого відділу.
Я хочу знати, як витратити гроші, яких у мене немає,
на справи, які є.
Гадаю, ти знаєш про справу Віндлі в Абердіні.
Я знаю лише те, що читала.
Офіцер поліції на пенсії, який не закинув справу.
Шістнадцять років справа висіла,
поки не отримали збіг ДНК з її одягу.
З нетерпінням чекаю на подкаст.
От власне. Це добре для іміджу.
Убивць арештували, а вони думали, що минулося.
Я вважаю, що краще було б арештувати їх раніше.
Секретар Кабінету міністрів пропонує створити новий відділ,
який зосередиться на розгляді схожих справ,
що може послужити інтересам громади.
А хіба розкриття кожної справи не служить інтересам громади?
Ти хороша офіцерка, Мойро,
але іноді не бачиш далі свого носа.
Я мушу розкривати вчорашні справи,
а не ті, що були до мого народження.
Детективів ледь вистачає, щоб охопити ті справи, що є.
Який новий відділ?!
До речі, відділ матиме власний бюджет.
Який бюджет?
Суттєвий.
Залежатиме від обраних справ. Що гучніші, то краще.
Королівська прокуратура зібрала список справ для розгляду.
Звісно, у вас буде адвокат.
І я на свій розсуд обиратиму справи і розподілятиму бюджет?
Це твій відділ.
Тоді, гадаю, можна.
Добре.
Є хтось на прикметі для роботи?
Це я.
Я сьогодні був на роботі.
Нічого не змінилося. Там самі бовдури.
Відпрацюю скільки треба, і по всьому.
Хтозна, може, тусуватимуся з тобою.
Балакатимемо про футбол.
Пахне смачно.
Уже майже готово.
Припускаю, день був важкий.
Далі я сама.
Я переконана, що люди, які скоюють злочини,
не уникнуть покарання.
Суд може їх звільнити,
але є совість, карма, закони Всесвіту,
і, зрештою, вони будуть покарані за свої вчинки.
Це була Меррітт Лінґард,
головна прокурорка у справі Ґрема Фінча,
яка завершиться…
Змусиш мене дивитися цю дурню?
А, зрозуміла.
Обирай сам.
Тільки без злочинців і судів.
Ви досі тут?
Мені не важко. Він уже спить.
Ви дуже люб'язні.
-Візьму пальто. -Мій брат — дорослий чоловік.
Він не дитина.
Звісно.
Тобто він не ваш хлопчик.
-Я знаю. -Що?
Я знаю, що він не мій хлопчик.
Поводьтеся відповідно.
Добре.
Мартіне!
-А чого ти від мене чекаєш? -Можеш стишити?
Можу. Але спершу поговори з ним.
Я плачу 500 фунтів на місяць не для того, щоб у мене з вух ішла кров.
-І він з'їдає всю мою їжу. -Я тебе не чую.
Я серйозно. Він же тебе ненавидить, то навіщо зривається на мені?
Я намагаюсь працювати.
Працювати? То в тебе є робота?
Я тебе не чую.
-Якого фіга? -Будинок горить.
-Відвали. Я б відчув запах диму. -Ця кімната огидна.
І що? Тут усе — суцільний смітник.
То підніми свою дупу і прибери,
бо Мартін тобі не покоївка, ясно?
У мене є домашнє завдання, тому…
Біологія?
Стиш звук,
інакше я повикидаю всі твої речі через сране вікно.
Ти мудак.
Це не новина.
ВІДПРАВНИК НЕВІДОМИЙ
ПРИВІТ, МЕРРІТТ,
ТОБІ НЕ МІСЦЕ В ЗАЛІ СУДУ.
ТИ НЕХОРОША ЛЮДИНА.
СЛОВО «ПРАВОСУДДЯ» ЗВУЧИТЬ ГИДКО З ТВОГО БРИДКОГО РОТА.
КРАЩЕ СИДИ ЗА СВОЇМ КОМПОМ І ПИЙ.
-Доброго ранку, пані. -Ви хто?
Я Акрам Салім. Чекав на вас.
Доведеться ще зачекати. Я дуже зайнята.
Я підпрацьовую в адміністрації, переважно ІТ,
але сподівався перейти у ваш відділ.
-У мене є досвід у Сирії. -Ідіть у відділ кадрів.
Вони кажуть, що вакансій нема, але якщо дасте мені хвилинку…
Боюся, тут для вас роботи нема.
Як він сюди потрапив?
Він має перепустку?
Ні, просто…
Він працює в IT. Йому не можна тут бути.
Скуштуйте, і зрозумієте.
Здихайся його.
Ви поліціянт.
Хто сказав?
Та штука у вас на шиї. Ви в когось стріляли?
Не сьогодні.
Ви бачили трупи?
Декілька.
-Я бачив дідуся мертвим. -І що?
Він обмочився.
Ти ж його не вбивав?
Ні. Мама сказала, що його вбили пиво й чипси.
Не найгірший варіант.
Ого. Власний відділ?
Вітаю.
Ти жартуєш?
Наказ самого секретаря Кабінету міністрів.
-Справді? -Так.
Ти розглядатимеш нерозкриті справи з усієї країни.
Ось список від Королівської прокуратури.
Вибирай, які тобі подобаються.
І в тебе буде власний контакт.
Контакт? Якийсь адвокат?
Якщо хочеш.
І ким я керуватиму?
Собою.
Весь відділ — лише я?
У тебе буде кабінет і всі необхідні ресурси.
Мені потрібна машина.
Ні, ми не можемо дати тобі машину. Це ж не телешоу.
Але ж справи будуть з усієї країни.
А якщо з Інвернесса? Мені автобусом їхати?
Добре, щось придумаю.
Я можу сказати заступнику головного констебля, що ти згоден?
Де кабінет?
К'ю? Це де?
Унизу.
Внизу кабінети пронумеровані, Мойро.
Ще нижче.
Курва мама.
ДУШОВІ
Господи боже.
Так. Нормально.
Я більше не можу тебе пускати. Наказ боса.
Вона не любить солодкого.
Неймовірно смачно.
Фірмовий рецепт моєї дружини.
Їй було б приємно це почути.
І дякую за гостинність.
Ой, поверни…
-Авжеж. -Перепустка, так.
Дякую.
Успіху.
Бляха, Роуз!
Шефиня страшенно хоче почути, яку справу ти обереш першою.
Чудово.
Чим займаєшся?
Пробував подрімати.
Тобі, мабуть, знадобиться допомога, щоб усе розгребти.
Твоя правда.
Я не про те…
От хрінь.
На кожному столі має стояти новий комп'ютер і телефон.
Старі телефони кладіть у коробку.
Тримаєте?
-Мойро? -Привіт.
-Зараза. -Привіт.
Я серйозно всі справи розгрібатиму сам?
Вибери якусь одну.
Там десятиліття доказів. Мені потрібна команда.
Я думала, ти зрозумів, що будеш лише ти. Ти впораєшся.
Великий телевізор — у мій кабінет, крісло — за мій стіл.
Ми просто переставляємо речі.
Ти казала, що про цей відділ просив сам секретар Кабінету міністрів.
Що на кону репутація поліції.
Це перебільшення.
Може, запросимо його в мій кабінет?
Посидимо на пісуарах і поговоримо.
Добре. Я знайду тобі помічника.
До речі, це взагалі не кабінет,
тож буду вдячний за гроші на ремонт.
-Якщо щось залишиться. -Не спокушай долю.
Перша справа має бути в мене до кінця тижня.
Аякже.
Вищий кримінальний суд, зала суду номер шість,
адвокати Її Величності проти Ґрема Фінча.
Представнику присяжних, будь ласка, встаньте.
Ви винесли вердикт?
Так.
І який ваш вердикт за звинуваченням у вбивстві?
Вину не доведено.
Пане Фінчу…
присяжні вас виправдали, тож ви вільні.
Усім встати.
Пані та панове, дозвольте.
Ця справа схвилювала всіх.
Прокуратура хотіла б, щоб усе склалося по-іншому,
тож ми розглянемо можливі подальші дії.
-Їдьте. -Куди?
Куди завгодно. Їдьте.
ТАК ТОБІ Й ТРЕБА, СУКО.
АЛЕ СКОРО ЦЕ НЕ МАТИМЕ ЗНАЧЕННЯ, БО ТИ НЕ МАТИМЕШ ЗНАЧЕННЯ.
Я ПРО ЦЕ ПОВІДОМИЛА. ТЕБЕ ЗНАЙДУТЬ.
РЕГОЧУ
Вітаю.
Пане?
Гаразд. Штовхайте!
Перепрошую.
Ви хто?
Мене прислали згори. Я ваш новий помічник.
Акрам Салім.
Констебль Діксон.
Це тобі я маю дякувати?
Познайомився з Акрамом?
Це якийсь дурний жарт?
Він дуже… завзятий.
Тобто скабка в дупі.
Тоді ви чудово поладнаєте.
Ти ж…
-Акрам, так? -Так, пане.
Я Карл. І без «пане». Я дуже зайнятий. А роботи багато.
Тому я тут, пане. Карле.
Добре. У сусідній кімнаті є швабра і відро. Тут безлад.
Потім підіть нагору і принесіть мені…
комп'ютер і новий телевізор. Добре?
-Це все? -Поки що.
Головний інспектор Морк.
Привіт. Це я.
Кажуть, ти впав з ліжка. Знайшли тебе на підлозі біля вікна.
Шотландське повітря тебе вб'є.
Пішов ти.
Прошу, друже.
Заради бога.
Ми щось придумаємо. Як завжди, разом. Обіцяю.
Це Карл Морк?
Привіт.
-Тату. -Привіт!
Привіт.
Агов.
Клер?
Клер? Що…
Я вам дзвонила. Ви запізнилися.
Вільяме.
Можна?
Ні, все гаразд. Тихенько.
Що це? Татів човен?
Я… Я не знаю, як ти, а я так втомилася.
Може, поїдемо кудись відпочити?
Змінимо обстановку. Що скажеш?
Вибач, що не була поруч.
Агов! Що ви, бляха, робите?
Вибачте, пане. Я хотів зрозуміти, чим ви займаєтеся.
Це конфіденційні дані.
Нагорі сказали, що це новий відділ, і все.
Та я прочитав і зрозумів.
-Прочитали? -Так.
-Усе? -Трохи.
Цікаві справи. Вбивства, викрадення, зґвалтування, напади.
-Чимало непоганих таємниць. -«Непоганих».
Вартих уваги.
Вдома в Сирії таких справ безліч.
Нерозкритих. Люди зникають. Ніхто нічого не знає.
Здебільшого лише я шукав.
-Ви працювали в поліції? -Щось таке.
Щось таке?
Ну…
Це складно. Ви розкриєте ці справи?
Хтозна.
-Над чим працюватимете? -Не знаю. Я маю вибрати.
Багато цих справ можна розкрити.
І ви це зрозуміли, просто прочитавши?
А у вас такого не буває?
Іноді ти просто знаєш.
Я їх не читав.
Може, я допоможу? Перечитаю всі.
Це не ваша робота.
Відкладіть їх.
Слухайте,
раз ви вмієте читати справи,
і явно краще, ніж миєте підлогу,
може, розсортуєте їх?
Упорядкуйте тут усе. Назвемо це…
адміністративною роботою.
-Це я можу. -Чудово.
ФОРД
Шефиня просила паркуватися позаду,
а не на місці для людей з інвалідністю.
…я маю розкрити якусь гучну глуху справу на власний розсуд,
щоб Мойра мала чим похизуватися. Але все це дурня,
бо гроші вона витратить на свій відділ.
Глянь на нас, курва мама.
Ти хочеш вбити себе, а я — всіх інших.
Один і один дає нуль.
Треба щось придумати, разом і скоро.
Бо, якби й хотів, я не можу відмовитися від Джаспера
і від тебе, бляха муха.
Тож, окрім як придушити тебе подушкою, я не знаю, що робити.
Дай мені пиво…
і розкажи про новий відділ.
СТІВЕН БЕРНС КЛЕР МАРШ — ПРОПУЩЕНИЙ ВИКЛИК
НЕВІДОМИЙ АБОНЕНТ НОВЕ ПОВІДОМЛЕННЯ
НЕВІДОМИЙ АБОНЕНТ ТИ НЕ СХОВАЄШСЯ.
Ні!
Вільяме, ні. Панаму вже не повернеш.
Забудь. Її не повернеш.
Вільяме! Її вже не повернеш.
Не треба було кидати.
ДОСЬЄ НА ЗНИКЛУ ОСОБУ
Ми її знайдемо.
Її немає вже чотири роки.
І що?
Вона мертва.
Я так не думаю.
Це вам інтуїція підказує?
Це мені підказує досьє.
Ні, це глуха справа.
Доброго ранку, Меррітт.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин