Меррітт?
Хто це?
Меррітт Лінґард, це ти?
Це ви щойно…
Тут хтось є?
Агов!
Я до вас звертаюся!
Я представниця суду. Ви знаєте, що це означає?
Це означає,
що мене шукатиме кожен поліціянт країни.
Ви хоч уявляєте, які у вас проблеми?
Де мій брат?
Мій брат тут?
Мій брат у вас?
Присягаюся, якщо бодай пальцем його зачепите…
ВІДДІЛ НЕРОЗКРИТИХ СПРАВ
Це діє мені на нерви. Аж бісить.
Більше того, це… Це збиває з пантелику.
«Бувасики-ковбасики». Що за фігня?
Це таке прощання, Карле.
Ні. «Ковбаса» — це м'ясний продукт.
Яким боком м'ясо до прощання?
Ковбаса — це довбана їжа.
А яким боком «какао» в «чао-какао» до прощання?
Какао — це довбаний напій.
Жартуєте? Ура.
Ні, я шукаю сантехніка. Можете когось порекомендувати?
Я на цьому не знаюся.
Я теж, тому й шукаю майстра.
Ви так ненавидите Шотландію. Чому ж переїхали сюди?
Одружився з місцевою.
То їдьте назад. І дайте вже нам незалежність.
І як це ви мені допомагаєте?
Зламалася посудомийка — кличуть майстра.
У цьому випадку, Карле, я ваш майстер.
З одного боку мене оточують некомпетентні бовдури,
а з іншого — нахабний хтивий підліток.
І він навіть не мій.
Я виграв його у веселій грі під назвою «розлучення»,
разом зі срібним начинням, з яким мороки менше.
-Я не знала, що у вас є син. -Пасинок.
Спільна опіка?
Ні. Мені пощастило. Джаспер весь мій.
Він не з мамою?
Вікторія часто подорожує.
От і подумала, що Джасперу буде краще…
якщо поруч із ним буде сильний чоловік на цьому, як вона каже,
вирішальному етапі його розвитку.
Отакої.
Мушу сказати, Карле, я здивована.
-Чому? -Ви не пішли.
А взяли на себе велику відповідальність.
Не хвилюйтеся. Я пручався.
Упізнаю Карла.
Коли настав час відвести його до бабусі, я просто…
Я не зміг залишити його там. Не зміг.
-Бо він вам не байдужий. -Ні.
Бо я ненавиджу те старе стерво.
Скільки Джасперу?
Сімнадцять.
«Щезни, обійми».
Що-що?
Підлітки.
Мусять ненавидіти вас, щоб покинути, коли настане час,
але не хочуть іти, тому зводять усіх з розуму.
У Джаспера такої проблеми немає.
У вас зараз складний період.
Можна й так сказати, Рейчел.
Не дивно, що прямий ефір вивів вас із рівноваги.
Але наш час вичерпано.
Ого.
Здається, у нас справжній прорив.
Ага. Бувасики-ковбасики, Карле.
Чао-какао, Рейчел.
Поверніться на місце злочину і ще раз усе огляньте.
Мабуть, ми щось проґавили.
І коли будете там, знову поговоріть із сусідами.
Вони мусять щось пам'ятати.
Іди звідси.
-Скільки минуло? Чотири місяці? -Ми не можемо обговорювати справу.
Це професійна етика, хай навіть лише один з нас професіонал.
І лише один дотримується етичних норм.
Підколов.
Попрошу Мойру перевести команду туди, де ти нас не знайдеш.
Щасти у сраному нацистському замку.
А може, поміняємося?
Вам — наші розкішні підземні роздягальні,
а ми переберемося до світла.
Якщо не припиниш, Карле, я подумаю,
що ти саботуєш розслідування.
Я намагаюся допомогти.
Але ти надто невпевнений, щоб це прийняти.
То скажи, що думаєш, а не поводься як мудак.
Стрілець був усередині, коли ми прийшли.
Нещодавно ти казав Вілсон і Кларку, що стрілець чекав ззовні.
-Я казав, що хтось чекав ззовні. -Ви сказали «стрілець».
Ми б чули чи бачили, якби хтось зайшов.
Ні, якщо зайшли через задні двері.
Особливо якщо через задні двері.
Перед дверима були смітники.
Навіщо вони там?
Бо більшість людей використовує це місце як додаткову кімнату.
Усередині перед дверима стояв стілець.
Той, хто заходив, мав відсунути смітник,
а потім стілець.
Думаєш, ми б не почули?
Стілець відсунули, а смітники перекинули.
Коли ми прийшли, було не так.
Я звернув увагу, бо така в мене робота.
Небіжчик довгенько там пролежав.
Дочка кілька днів не могла з ним зв'язатися.
Тож хтось сидів там усю ніч,
чекаючи на… що?
Не знаю.
Я кажу, що хтось вийшов, а не зайшов через задні двері.
Камери зафіксували чувака в «МакДональдзі»
за 25 хвилин до початку стрілянини, так?
Він устиг повернутися.
-Чому пішов? -Ти сам казав: захотів пити.
Стакан був там, де припаркований «форд»,
тобто він з'їв картоплю і випив МакФлуррі на тому місці.
Отже, він поїв, попив
і через десять хвилин зайшов у дім.
Якраз устиг до вашого приходу.
Їхати недалеко.
Мабуть, зовсім недалеко,
бо в «МакДональдзі» камера зафіксувала
хлопця в чорному о 10:15.
Він пробув там 12 хвилин — уже 10:30.
Камера констебля Андерсона фіксує стрілянину через вісім хвилин.
Тож вісім хвилин, щоб повернутися до Лейт-Парку,
з'їсти, випити, обігнати нас, зайти в дім і застрелити нас.
Насправді, менше восьми хвилин, бо Андерсон прибув раніше.
Тоді ти суперечиш сам собі,
що стрілець уже був там до вашого приходу.
Твоя свідка…
сказала, що бачила, як хтось сів у «форд»
відразу після стрілянини і поїхав.
Колишня свідка, але так.
Куди, за її словами, поїхала машина?
До футбольного поля.
А з якого боку машини, за її словами, сіла та людина?
Вона не сказала.
То спитай.
От курва.
Їх було двоє.
Привіт.
Гарді.
Я… принесла тобі…
Дідько, Роуз, тільки без сліз. Ти лише гірше робиш.
Дякую.
То як життя? Як Карл до тебе ставиться?
-Майже не помічає. -Сумніваюся.
Усе найкраще віддає Акраму.
-А мені спихає гівняну роботу. -Яку?
Сказав їхати на Мор розпитати про напад на Вільяма Лінґарда.
Але, гадаю, він просто хоче тримати мене подалі.
Навіщо йому це?
-Я шантажем змусила його взяти мене. -Із Карлом таке не проходить.
-Чому ні? -Йому плювати.
Повір.
Якби не хотів, то не взяв би.
Який у тебе план щодо Мора?
Поїду на поромі.
Я не про те. Якого хріна ти там робитимеш?
Авжеж. Я… думала спершу поговорити з констеблем, спитати його думку.
Але його думка нам до дупи. Важлива лише твоя думка.
-А яка моя думка? -Отож-бо.
Іди до констебля і скажи, що ти займаєшся справою.
І попроси в нього мапу чи що. Щось незначне.
Хай почувається важливим. Так він дасть тобі спокій.
Гаразд. А тоді я піду на місце злочину.
Через 16 років? Змарнуєш час.
-Хочу відчути. -Що відчути?
Усе, що ти відчуєш: «Це сталося тут».
Тож…
У них же був підозрюваний, правда?
Загинув під час втечі. Генрі якийсь там.
Гаррі Дженнінґс.
-Гаррі Дженнінґс. Почни з нього. -З мертвого?
З мертвого. З його родини, його друзів, його рибки.
Шукай зв'язки.
Це було 20 років тому. Навряд чи це пов'язано з Гаррі.
Може, ні, але кожна спиця веде до осі.
Вибери одну, це й буде твоя.
-Карлові слова? -Ніро Вулфа.
Хто б це не був.
А яку спицю обереш ти?
-Що сталося після зникнення. -Ми не знаємо, що сталося.
Не знаємо, що сталося з Меррітт, але ж вона існувала.
Залишила сліди серед людей, установ, речей,
а ці сліди утворили закономірності в її житті.
Подивимося, чи вони змінилися, коли людина перестала існувати.
Ніро Вулф?
Це вже Карл.
Кажеш, що її викрав хтось, хто вже був у її житті?
Це довбане припущення.
Але із цього ми й починаємо. З припущень. Ми називаємо їх теоріями.
ПРОТОКОЛИ ДЕКОМПРЕСІЇ
УВАГА МАКСИМАЛЬНИЙ БЕЗПЕЧНИЙ РОБОЧИЙ ТИСК
УВАГА — МОЖЛИВА РАПТОВА ДЕКОМПРЕСІЯ
І от той хлопець
сидить у пабі, зовсім голий,
з пивом на столі, і чекає, поки я його заарештую.
У вас стільки цікавих історій.
Забагато, так.
Розповідайте.
Це четвертий батальйон Королівського полку Шотландії.
-Так, Горяни. -Ви знаєте військову історію?
Я знаю, що Горяни — нащадки Сіфортів,
Камеронів і Ґордонів.
Так, ось вони всі. Дивіться.
-Можна? -Так, звичайно.
Боже, вони прекрасні. Де ви їх узяли?
Сам зробив.
-Не може бути. -Я серйозно.
Яка краса. Нічого собі.
Як такий козел, як ваш бос,
найняв таку чарівну панну?
Не таку вже й чарівну.
-У мене темна душа. -Не сумніваюся.
-І множинні особистості. -Ще краще.
Я б узяв кількох таких, як ви, замість цих бовдурів.
Це Колін, мій найстарший.
Як зворушливо — батьківсько-синівська любов.
Як скажете.
Тож вас тут восьмеро?
Двоє з них — тимчасові працівники.
-Мабуть, злочинність невисока. -Часом бійка в барі. Пияцтво.
Це ж острів. Пограбував банк, а далі що?
То якщо хтось проникає в дім з метою пограбування
і б'є когось мало не до смерті, це незвично?
Дуже.
Як і смерть підозрюваного під час утечі.
Йдеться про Лінґардів?
Мене більше цікавить підозрюваний — Гаррі Дженнінґс.
Який побив Вільяма Лінґарда.
Я знаю, про кого ви.
Того місяця були пограбування.
-Але без насильства. -Так.
Ви припускали, що Гаррі не причетний?
Звісно, але тоді вдома нікого не було.
Щойно той хлопець підріс,
я щонайменше раз на тиждень витягав його з бійок у пабі.
У нього був паскудний характер.
Гаррі легко дратувався?
Хлопець народився роздратованим. З матері виліз розлюченим.
То Вільяму не пощастило, що він був удома?
Це правда. Страшенно не пощастило.
І Меррітт одразу поїхала?
Сіла на гелікоптер з братом до лікарні і не повернулася.
Раз приїздила. На похорон.
Твоя правда. Вона приїздила на похорон.
Чекайте.
На похорон хлопця, який ледь не вбив її брата?
Гаррі й Меррітт були близькі.
Якщо так, чому він пограбував її дім?
Бо сім'я була у відчаї.
Бізнес Клайва Дженнінґса прогорів.
-Можна поговорити з Клайвом? -Якщо ви медіум.
Він помер шість років тому.
-А мама? Ейлса? -А ви готувалися.
Точно не хочете працювати на мене? Навчили б Коліна.
Зробили б з нього чоловіка.
Ні, він надто вродливий. Я відволікатимусь.
Ейлса досі жива, але вона не дуже товариська.
Можна спробувати, а там побачимо.
-Колін покаже дорогу. -Я знайду.
І все ж,
хай Колін вас відвезе.
-Ви обвели його круг пальця. -Це було неважко.
Ваші друзі, які були тут минулого разу,
попередили вас про іграшкових солдатиків?
Гадки не маю, про що ви. Обожнюю чоловіків у формі.
То ви вважаєте мене вродливим?
Так.
Ви схожий на юного Ральфа Файнса, якби він був геєм.
«Зробили б із нього чоловіка». Ви зрозуміли?
Це теж було неважко.
-Колись я поїду звідси. -Я вас не засуджую.
Ви, мабуть, помітили, що розмови про Лінґардів і Дженнінґсів —
болюча тема для констебля.
-Ви називаєте батька констеблем? -Татом я його не називаю.
Ви бачили фото з місця злочину?
Бачила, а що?
Коли ваш бос попросив матеріали справи,
констебль витяг їх з архіву
і всю ніч вивчав.
Так, Карл уміє мотивувати людей.
Це була не мотивація. Він був засмучений.
Тож я сам переглянув документи.
От диявол.
І що?
Я раніше їх не читав, бо був малий.
Жорстоке… видовище.
Від цих фотографій мене аж знудило.
Гаррі практично розтрощив череп Вільяма.
Пошкодив йому мозок.
Є технічне фото кімнати, де знайшли Вільяма, але хтось…
чорним маркером обвів річ, яка лежала на підлозі.
Що обвів?
Підвісок.
Знаєте, чому його обвели?
Ні.
Думаєте, ваш батько його обвів?
Ну, я… точно не знаю.
А можете… відсканувати фото?
Можу.
Та це може нашкодити констеблю.
А може, у цьому й суть.
НЕБЕЗПЕЧНІ ВІДХОДИ ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Про які саме небезпечні відходи йдеться?
Азбест.
Може, уран. Ніколи про це не думав.
-Не хвилюйтеся. -Добре.
Раніше тут було повно людей, цілодобово.
Чим займався Дженнінґс?
Усім. Клайв Дженнінґс лагодив,
фарбував або утилізував.
Це старий дім Дженнінґсів.
Як він згорів?
Як любить казати констебль,
усе почалося, коли блискавка вдарила у страховий поліс.
Пані Дженнінґс? Це Колін Каннінгем.
Я заходжу.
Є хтось?
Ейлсо!
Це Колін.
Це пояснює мертвих птахів.
Ейлсо!
-Вона, мабуть, у церкві. -Сьогодні вівторок.
Я знаю. Вона підробляє там бухгалтеркою.
І ви тільки зараз про це згадали?
Ваш тато має рацію. Ви бовдур.
Неприємно.
Це недалеко звідси, можете заїхати.
Ні, у мене пором.
ОСОБЛИВИЙ СИН
Але мені полегшало,
бо що б я її спитала?
Як це — втратити сина?
Не ображайтеся, але рости тут, мабуть, було жахливо.
Не дивно, що Меррітт утекла.
Тут усе вмирає.
Ну, звідси не так легко втекти.
-Меррітт змогла. -Ні, вона думала, що втекла.
Зрештою вона загинула в тих самих водах, що й Гаррі.
-Так. -Рай на землі.
Але коли припече, то що поробиш? Він знайшов собі місце,
присів, зробив свою брудну справу.
Усі знають, що це він напаскудив.
Тоді в дім заходить песик — спанієль.
Він валить усе на пса.
Ми кажемо: «Зі спанієля таке не вилізе».
Воно було більше за спанієля.
Привіт, Карле.
Привіт, Вікторіє.
Сонце, що трапилося з моєю колекцією снігових куль?
Грабіжник без смаку трапився.
Він викинув їх у смітник.
Але не хвилюйся, я врятував твої чудові постери від його злих пазурів.
Дякую, Мартіне.
Тут усе так, як я залишила, Карле.
Угу. Просто-таки мавзолей.
У мене обмаль часу. Вертаюся на рейс до Франкфурта.
-Ти сама зайшла. Кажи. -Я її впустив.
-І ти знаєш, де вихід. -Чарівний, як завжди.
Бувай, золотце.
-Паршивий у тебе вигляд. -Я мало не помер.
Що? Сьогодні вранці?
Як там той із «дьюті-фрі»?
-Він, бляха, пілот. -Він, бляха, козел.
Джаспер пішов. Живе тепер у твоєї мами.
Гадаю, вона дзвонила, звідси й приємний сюрприз.
Так, дзвонила. Що сталося?
Ти ввімкнула йому голосове повідомлення.
Ні, він не тому пішов.
Ми з ним домовилися. Усе владнали.
Домовилися? Йому потрібен батько, а не продавець машин.
Але ти влізла і все зіпсувала.
Ти ніби навмисно саботуєш.
-Це, курва, дивує. -Навіщо це мені?
Нащо ти вмикала йому голосове?
-Щоб він знав, що не винен. -У чому?
У тому, як ти з ним поводишся. З усіма.
Хочу, щоб він знав, що річ не в ньому, а в тобі.
Що? Він тебе обожнює, а ти його відштовхуєш.
Обожнює? Він зі мною практично не говорить.
Йому 17. Він не буде читати тобі вірші.
Та коли ти потрапив у лікарню, він був там.
І не йшов, поки тебе не прооперували, поки…
небезпека не минула.
-Звідки ти знаєш? -Мама сказала.
-Він мені не казав. -А ти питав?
Ти думав, як це все його злякало?
Мені теж було не солодко.
Ти йому пояснив?
Про це нелегко говорити.
Я не кажу, що це легко, Карле. Він сердитий, але ти його вітчим.
Може, він сердиться, бо його мати кудись повіялася.
-Ми зараз не про це. -Я не згоден.
Ти йому потрібен, і коли ти його відштовхуєш, це наче покарання.
Я його, бляха, не відштовхую.
Увімкнути голосове повідомлення? «Мабуть, мені краще самому».
-Це не через нього! -От і я про це.
Джаспер має знати, що проблема в тобі і у твоїй голові, а не в ньому.
Мушу йти.
-Хочеш, щоб я його забрав? -Ні, облиш.
Мама його вибісить, і він сам прийде.
Але ти мусиш подумати, що далі.
Угу.
-Вибач. -Нічого.
Я чекав на тебе.
Щоб почути про Мор.
Було цікаво.
Що саме?
-Де ти це взяла? -Досьє про напад на Лінґарда.
Мій друг Колін прислав.
Колін?
Заступник і син Каннінгема. У такому порядку.
І мій майбутній чоловік-гей.
«Діамантовий підвісок на платиновому ланцюжку,
що належав Лайлі Лінґард».
Де це написано?
У страховій заяві.
Але його не вкрали.
Тоді — ні. Меррітт повернулася по нього.
-Коли? -У день похорону Гаррі Дженнінґса.
Пішов ти, хворий виродку.
Ти цього хочеш? Хочеш мене такою?
На тобі, придурку! Тримай!
Агов?
Продовжуй.
Джаспер?
Дідько. Ти мене налякав, Карле. Я мало не всрався.
Я думав, ти ненавидиш цю музику.
Ненавиджу. Тому вирішив дослідити.
Як археолог. Хотів дізнатися, що приваблює дітей.
Ти пишеш докторську з філософії. Чи ти знову передумав?
Філософ, Карле, — це археолог розуму, правда ж?
Мені плювати, чесно. Що це все таке?
Ми з тобою могли б повечеряти і поговорити.
-Бо я обожнюю розмови з тобою. -Ти мусиш з кимось поговорити.
Я приготував печінку.
Хто сказав, що я люблю печінку?
Джаспер.
Він тебе надурив. Смішно.
І про що ти хочеш поговорити?
Про Лейт-Парк.
Якого хріна?
Як каже моя улюблена філософка:
«Самозцілення пов'язане зі зціленням інших».
-Йоко Оно. -Йоко? Не Джон. Йоко?
«Мрія на самоті — лише мрія. Спільна мрія — це реальність».
Він був їй другом.
Моя психотерапевтка вважає, що я зцілюся, якщо говоритиму з нею.
Ходиш до психотерапевта? Добровільно?
Та яке! Зобов'язали.
Слава богу. Світ стабільний.
Думаєш, я зцілюся розмовами з тобою?
Щасти, друже.
Не зі мною. І не з психотерапевтом.
З Джаспером.
-Ти підслухав? -Було важко не підслухати.
Насправді легко. Займався б своїми сраними справами.
Слухай, Вікторія правду каже.
Гаразд.
Куля влучила сюди і вийшла тут.
Це й так видно.
Дай мені сили.
Куля влучила сюди і вийшла тут
після того,
як пройшла через хребет Гарді.
-Ой. -Так, «ой».
Гарді затримав її і цим врятував мене.
Але його паралізувало від пояса.
Одна рука здорова, друга — напів.
А констеблю Андерсону взагалі не пощастило.
Вікторія казала, що він злякався, побачивши мене в лікарні.
А як він на це відреагує?
Що відчує, коли я скажу, що навіть якби ми мали зброю,
результат був би той самий?
І знаєш чому, Мартіне? Я поясню.
Скільки б заяложених істин не гуляло інтернетом,
світ дуже небезпечний, і ніхто не застрахований
від дурного випадку, що може зруйнувати життя.
А знаєш чому, Мартіне?
Бо найнебезпечніші довбані створіння на цій планеті — це ми.
Зараз я піду в душ,
повернуся, і ми сядемо
і з'їмо цю кляту печінку.
Бажано в тиші.
Припускаю, Вільям не батька бачив на поромі чи вдома.
Чому?
Бо, припускаю, Вільям упізнав би свого батька.
Навіть через 12 років?
Гаразд, Роуз. Поділися з нами своєю теорією.
Розкажи, чому ти думаєш, що Джеймі причетний до зникнення дочки.
-Прошу. Розказуй. -Не знаю чому, Карле.
Але за словами самого Вільяма,
він на поромі і вдома
бачив когось у кепці з назвою човна Джеймі.
Ні, він бачив когось у кепці із зображенням птаха.
Але ти, орнітолог-аматор,
вирішила, що це птах з назви човна Джеймі.
Правильно?
-Ти знову за своє. -Що?
Заперечуєш, аби заперечити.
Я заперечую,
бо ти не все продумала, щоб я погодився.
А що за підвісок?
Мамин. Який, за словами Джеймі, забрала Меррітт.
-І що з ним? -Може, Джеймі хотів його повернути.
То ти кажеш,
що він переслідував доньку,
потім викрав і/або вбив її, щоб повернути підвісок?
Гаразд. Це тупо.
-Так. -Зараза.
-Акраме, що це? -Привезли з прокуратури.
-Ви все переглянули? -Більшість.
Є щось цікаве?
Жінка ніби й не жила. У її щоденниках нічого немає.
Дзвінки?
Додому і з дому, в офіс і з офісу.
Вона щовечора їхала просто додому.
Ніяких вечер із керівництвом, посиденьок у пабі з колегами.
«Я вже сумую за тобою.
Чекаю наступного разу. Той самий номер?
Я вірю, що це ліжко приносить удачу».
Підпис — «С».
То вона не завжди їхала просто додому.
Що за «С»?
Є ім'я флориста, але без дати.
Вона могла це отримати будь-коли до зникнення.
Сумніваюся, що записи збереглися.
Може, хтось пам'ятає картку?
Відколи? Повторюю: хтозна, коли вона це отримала.
Вона чомусь зберегла картку.
«Той самий номер».
-Готель. -Але який?
Це речі з її офісу? Хто їх спакував?
Її помічниця.
Сабрін Перера.
Сабрін.
Це була вбиральня?
Душові.
Авжеж.
Меррітт вважали агресивною жінкою.
Можна й так сказати.
А як би ви сказали?
Провокативна, пряма. Випробовувала людей.
Їй було байдуже, що про неї думають.
Аби лиш визнавали її роботу.
-І визнавали? -Мусили, бо було за що.
Стівен Бернс казав, що вона не вписувалася.
Ніхто з нас не вписувався.
Тому вона взяла мене, щоб у неї був союзник.
Проти регбістів із шикарних шкіл?
Ми сміялися з них.
Гарні зуби і погане ставлення. Ми були проти них.
Знайоме відчуття.
Пробують залякати.
Змусити почуватися гвинтиком у машині великих хлопців.
Що?
Ти закінчила?
-Тож… -Вибач.
Меррітт була сильною? Уміла виживати?
Виживати? Жартуєте?
Вона це обожнювала.
То вона могла вижити, скажімо, у складних ситуаціях?
-Думаєте, вона жива? -Можливо.
Ні, минуло чотири роки.
І вона б не покинула брата або мене.
Якби вона була жива, я б знала.
Бо ви були близькі?
-Між нами завжди був зв'язок. -Правда?
-Цього б ніколи не сталося. -Чому?
Бо ми з різних таборів.
До речі, пам'ятаєте це?
Ні.
Ви це спакували з рештою її речей з офісу.
Як скажете.
Знаєте, що за «С»?
Вважаєте, що це я?
Хтось, чиє ім'я починається на «С».
На «С» багато імен.
Може бути будь-хто.
-Подзвоніть флористам. Спитайте в них. -Дзвонили. Вони закрилися.
Може, це хтось із роботи?
Сподіваюся, ні.
Це все, що у вас є?
То ось що це все таке. Фарс і марна трата часу.
-Ми її шукаємо. -Як і той, що до вас.
-І який результат? -Він облажався.
Принаймні він не працював у туалеті, у сраці відділку,
з парою тимчасових працівників.
Не дивно, що вас любили.
Чому, гадаєте, у вас вийде краще?
Бо справу веду я.
Круто.
Ви говорите так, як вона.
Якби в Меррітт хтось був, я б знала.
Стільки альфа-самців, і ніхто не спробував щастя?
Пробували. Вона всім подобалася.
Мабуть, ставки робили. Але їй було байдуже.
Вона говорила про них, наче вони її негідні.
-Вона не дружила ні з ким із них? -Не знаю.
Може, з Ліамом.
Вони працювали над справою Фінча, та це була приязнь, а не дружба.
-Ліам Тейлор? -Так.
Хороший прокурор. І щасливо одружений.
Не пускав за нею слину, як інші.
-Чому «хороший»? -Так Меррітт казала.
-Вона цікавилася ним? -Одного разу я спитала її про нього.
Вона сказала, що Ліам для неї — виклик.
Вона знала, що він щасливий у шлюбі, тож не пішла б на таке.
Якщо у Меррітт і був хтось, то не з офісу.
-Що ти робиш? Ти ж не турист. -Це на щастя.
Песику не щастить. Йому двічі міняли ніс. Ходімо.
Пані та панове,
я недовго, багато говорити не люблю.
Якби ж.
Годі вам.
Ви маєте пишатися собою.
Я знаю, як важко ви працювали і як мало визнання отримуєте.
Але хочу подякувати вам, ви молодці.
І перемагати, бляха, приємно.
У доньки день народження… Побачимося вранці.
Карл, довбаний, Морк.
Ліам Тейлор, живий-здоровий.
Ліаме Тейлоре, я Акрам.
-Я чув, ти помер. -Тільки всередині.
А ми тебе згадували.
Зачекаєш трохи? Я поговорю з твоїм босом і підійду.
У Келлі день народження. Сімейна вечеря, тож…
Зрозумів. Ти й далі вдаєш моржа?
Щоранку. Почуваюся молодим.
Поки серце не стане.
-Я радий, що ти ще живий. -Я тебе знайду.
Святкуєте?
Троє засуджених у справі про відмивання грошей.
У гольф-клубі не оцінять.
У кого є час на гольф?
-Ми знайомі? -Я Акрам.
Носить мою парасольку.
Я можу чимось допомогти?
Чи мені й далі слухати ваші заїжджені жартики?
«Я вже сумую за тобою».
Що, пробачте?
«Чекаю наступного разу.
Той самий номер, те саме ліжко».
-І так далі. -Вибачте, я не розумію.
Записка, прикріплена до квітів, які надіслали Меррітт.
Хто надіслав?
Шанувальник на літеру «С».
-Авжеж. -Не знаєте, хто це, Стівене?
Не знаю.
Меррітт і я ніколи не обговорювали її особисте життя.
Але ви були її керівником, наставником.
Я не знав, чим вона займалася поза офісом.
А в офісі? Люди часто заводять стосунки на роботі.
І я все одно очікую професійної поведінки.
Якби люди робили те, чого від них чекають, ми були б без роботи.
Було б непогано, правда?
Ще щось? Чи ризикнете поставити ще одне запитання?
Не сьогодні.
Радий знайомству, лорде-адвокате.
Відвали.
БУДИНОК ЕҐЛІ ПАНСІОНАТ
-Можна мені чаю? -Вам час спати.
-І зачекайте, поки вода закипить. -Байдуже.
-І печиво пошукайте. -Спіть уже!
Молодець, Меррітт.
Водичка, схоже, чудова.
У мене аж прутень зморщився.
Спробуй колись. Чудовий спосіб прокинутися.
Для тих, хто хоче прокинутися.
Пам'ятаю тебе на ранкових зустрічах.
Просто промінчик сонця.
До речі про роботу…
Авжеж.
Ви з Меррітт Лінґард працювали над справою Ґрема Фінча?
Так.
І як вона тобі?
Амбітна. Надокучлива.
Дуже зосереджена. Не командний гравець.
-Не з тих, хто цінує колег? -Ні.
Але в мене з нею не було проблем.
Її колишня помічниця сказала, що Меррітт вважала тебе викликом.
-Викликом? -Так, знаєш…
Випробуванням. Призом, який треба виграти.
Мені приємно.
Кажуть, Меррітт любила виклики.
Пройшла всі випробування. Виграла всі призи.
А якщо вона вважала тебе викликом,
вона якось діяла?
І оскільки вона отримувала те, чого хотіла, то якщо діяла…
-Я питаю, чи… -Я трахав Меррітт?
-Або навпаки, так. -Дідько, Карле.
Переконай мене, Ліаме.
Скажи, що нічого не було і ти нічого не робив.
-Я не знаю, що сказати. -Скажи, що нічого не було.
Нічого не було.
-Іди в дупу, Ліаме. -Карле…
Марта знає?
Звісно, ні.
І як це почалося?
Як ти й казав, Меррітт накинула на мене оком.
Якось ми пішли випити після роботи.
Обоє сп'яніли.
Вона мене поцілувала, одне за друге.
-Це тривало місяць. -Місяць, щоб прийти до тями?
Це Меррітт закінчила.
Чому?
Просто закінчила. Без попереджень, без пояснень, без сварок.
«Дякую. Побачимося».
Відтоді я тримався на відстані.
Ти одружений. До себе вона не кликала.
-Де ви зустрічалися? -У готелі.
-Якому? -«Прінцез Ґарден».
-Ти надсилав їй квіти? -Вона цього не любила.
Пам'ятаєш дати?
-Ні, але платила завжди вона. -Дбала про тебе.
-Імовірно, є записи. -Це було давно.
За рік до її зникнення.
Це не стосується твого розслідування.
Марта дізнається, тільки якщо ти їй скажеш.
Не згадуй у справі.
Ви розважилися. Вона тебе кинула. Ти розізлився.
-І чекав рік, щоб її вбити? -Не знаю, чи хтось її вбив.
Але думаєш. Розслідування зазвичай передбачає злочин.
Справжній злочин — це ті довбані плавки.
Не хвилюйся. Я не згадаю тебе у справі.
Вона називалася іншим ім'ям.
Реєструвалася як Лайла Ґрем.
-Упевнений? -У неї була кредитна картка на це ім'я.
Я пам'ятаю, бо пожартував про шахрайство прокурорів.
Закладаюся, вона реготала.
Вона сказала: «Тепер ти в безпеці. У тебе є дещо на мене».
Це головний інспектор Морк, а це Маркус — помічник менеджера готелю.
Як справи, Маркусе?
Детективе, я вже казав вашим колегам, що не можу допомогти.
-Мені шкода, що ви їхали, але… -Помовчте, Маркусе.
Як довго ви зберігаєте записи про гостей?
-П'ять років, але… -Помовчте, Маркусе.
Ми розслідуємо зникнення жінки,
яка, можливо, зупинялася тут перед зникненням.
І точно знаємо, що зупинялася тут рік перед тим.
Тобто чотири роки,
дві Олімпіади, один Чемпіонат світу і чотири прем'єр-міністри тому.
-Прошу. -Потрібен ордер.
Це лише підтвердження, а не 50 кіло кокаїну.
Хай там як, мені заборонено розголошувати особисту інформацію.
Ці дані захищені законом.
Закон про захист даних від 2018 року.
Дякую, Акраме. Допомогло.
Я казав вашим колегам, що можу втратити роботу.
Ви втратите роботу, якщо я скажу вашому начальству,
що ви замовляєте повій для гостей.
Неправда.
І ваша довбана покоївка продає оксі з візка.
-Брехня. -Я знаю. Паршиво, скажіть?
-Це цькування. -Викличте поліцію.
Той самий номер, шість разів за два місяці до її зникнення.
Увесь цей час могли відстежувати фінансову історію Лайли Ґрем.
Ми зараз це робимо.
Хто використовує ім'я померлої матері?
Хто такий «уповноважений гість»?
Має право підпису за обслуговування номера, рахунок у барі.
-Навіщо їй це? -Бо її тут не було.
-Вона є в комп'ютері. -Там ім'я Лайли Ґрем.
І підпис Ліама Тейлора,
що підтверджує її присутність.
Довбане параноїдальне стерво.
Я дивлюся записи, коли вона була тут востаннє,
і це підпис не Ліама Тейлора.
Що за хрін цей Сем Гейґ?
Сьогодні той день, Меррітт.
У тебе було вдосталь часу подумати. Тепер маєш дати відповідь.
Чому ти тут?
Правда тебе звільнить,
але якщо відповіси неправильно,
ми дамо тобі ще місяць для наступної спроби.
КЛЕР МАРШ ПОВЕРТАЙТЕСЯ ДОДОМУ. ВИ ПОТРІБНІ ВІЛЬЯМУ
Ти там у нормі?
Перша здогадка.
Постарайся.
Сем Гейґ?
Що ти зробила із Семом?
Я залюбки візьму тебе на Бенні Беґ.
Чудова скеля для новачків.
Хто сказав, що я цього хочу?
-Ти одягнена. -Так, мушу йти.
-Усе гаразд? -Так. Дещо сталося.
Я тобі пробачу, якщо скажеш, коли ми знову побачимося.
-Мене деякий час не буде. -А де ти будеш?
Їду на Мор.
Мор? А що там?
Це острів.
Я знаю. Але навіщо тобі туди?
Там мій батько.
-Ти надовго? -Хтозна.
«Хтозна» — це шифр до «назавжди».
Облиш. Я не збираюся жити з батьком.
Мені треба його побачити. А потім…
Що потім?
-Я подзвоню, коли повернуся. -Коли?
Не знаю. Коли повернуся.
-Інформативно. -Ми не можемо просто трахатися?
То ось що ми робимо? Просто трахаємося?
А ти що подумав?
Я мушу йти. Але ти залишайся. Замов їжу в номер. Розважся.
Меррітт.
Пішла ти.
Що ти зробила із Семом?
Я його використала.
І все?
Я була недоброю.
Це через Сема?
Ні.
Але Сем Гейґ помер через тебе.
Сем мертвий?
І щоразу, коли ти відповідатимеш неправильно,
умови ставатимуть менш комфортними.
Тож відтепер добре думай,
перш ніж говорити.
У гіпербаричній камері температура зростає
з підвищенням тиску.
За п'яти атмосфер або на глибині 50 метрів
температура в камері сягне близько 32 градусів за Цельсієм
або 90 градусів за Фаренгейтом.
Загальне правило — що глибше, то гарячіше.
Кисень стане щільнішим, і дихати буде важче.
У людини може розвинутися гіпероксія
чи високий рівень CO2 у диханні.
Серед симптомів: тремтіння, пітливість, сплутаність свідомості,
головні болі та розмитість зору.
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин