- Paul Evans? - Ho sento.
No sé què veneu, però no.
- No tinc diners. - Comprem, no venem.
- Sam Haig. - Què voleu saber?
- El vas trobar tu? - Sí.
Pot estar implicat en un cas que investiguem.
- Va morir fa quatre anys. - El 26 de setembre.
La Merritt Lingard va desaparèixer el dia 27.
- D'acord. - Tenien una relació.
- Quina mena de relació? - És el que volem esbrinar.
És l'adrenalina? És el que atreu, el perill?
No, no és ben bé això. Escalar és concentració. Quasi meditació.
- Meditació mentre t'agafes dels dits? - Sí, no ho entens fins que ho fas.
- En alguna hi surt Haig? - Sí.
- Qui és? - Aquest.
- Un paio amb bon rotllo. - No volia que li fes la foto.
- Me la puc emportar? - Sí.
Gràcies. Explica'ns com el vas trobar.
Vaig pujar un matí ben d'hora per fer fotos per al nostre web.
Vaig veure aparcat el cotxe del Sam.
Com d'hora?
Abans d'obrir.
Jo portava una clau,
però volia dir que el cotxe havia passat la nit allà.
Saps com pot haver caigut? Si no es va deixar anar.
No ho sé. Però va ignorar la meva regla principal.
No escalis sol mai.
- I per què ho faria? - No ho sé.
Potser va veure massa vídeos d'Alex Honnold
i va decidir pujar el penyal tot sol.
Sí, com un imbècil. Teniu.
Gràcies.
Llavors, li agradava prendre riscos?
Al Sam? Tota la seva vida era un gran risc.
Ell diria més aviat "aventura".
Ve un dia dient que li cal distreure's.
Que estava avorrit amb la rutina d'investigar assassins, no sé.
Costa de creure.
- No et queia bé? - Em queia bé.
No m'agradava la seva amistat amb el Paul.
- Per què? - Bé, per començar, era un psicòpata.
- Chloe, vinga. - És veritat.
No em va sorprendre que caigués. Com a mínim, no era amb el Paul.
Ell sabia que no t'agradava tenir-lo a prop.
- Era sempre amb nosaltres. - Estava molt sol.
- Tal faràs, tal trobaràs. - Dius que es va buscar la seva mort?
Dic que era inevitable.
No sé si el Sam tenia una relació amb aquesta…
- Merritt Lingard. - Amb aquesta dona.
Si era personal, no la va mencionar mai.
Si era professional, tampoc me n'hauria parlat.
Això encara no ho sabem.
Va parlar mai d'algú? D'altres amics? Família? Alguna xicota?
Estava molt sol.
Si no estava treballant, era aquí o al penyal.
Sí, amb el Paul.
Molt bé.
Ja us hem robat força temps. Gràcies.
Amb quina freqüència escalava el penyal, el Sam?
- Una vegada per setmana. - Sempre el mateix dia o…?
No, però tard, quan hi havia menys gent.
I quant es triga a arribar a dalt?
El Sam, uns 45 minuts.
- Més si hi pujava sol. - Per què?
Vas amb més compte si no hi ha corda.
- Gràcies. - De res.
Va pujar fins a dalt de tot sense cordes.
No sembla tant un assassinat com un: "Què coi esperaves que passés?"
Hi ha tot de cartells amb els horaris del parc.
I la porta estava tancada amb el seu cotxe sense poder sortir-ne.
- Va ignorar els cartells. - Va caure el diumenge.
El van trobar el dilluns,
quan Paul Evans va veure el cotxe aparcat.
El Sam venia cada setmana.
Pujar són 45 minuts o una hora si vas sol.
Veig per on vas.
Sabia que no tenia temps. Coneixia les regles. Per què ho va fer?
O estava tocat de l'ala, com deia aquella noia,
o el va empènyer algú.
I per què?
No ho sé, però la resposta rau en el que feia amb la Merritt,
no aquí.
No duia les claus del cotxe.
El cotxe estava tancat, amb el material d'escalada a dins,
però no van trobar les claus.
No eren als armariets del vestidor
ni les duia a sobre ni eren a prop d'on va caure.
- No ho discuteixo. No té sentit. - Cap sentit, igual que amb la Merritt.
D'on vinc jo, quan s'ignoren els fets de manera tan clara,
mai és per incompetència.
SAM HAIG ENEMICS DE SAM HAIG
- Sam Haig. No sabia si vindries. - Ja me'n vaig.
- Oh. - Deixa d'empaitar la meva ajudant.
- La Sabrine diu això? - Ho dic jo.
Molt bé.
No m'interessa parlar de la meva feina amb un periodista.
Entesos.
Bé,
gràcies per dedicar-me el temps de venir a dir-m'ho.
Suposo que menjaré alguna cosa.
Recomanen molt la sopa de ceba.
- No fas reportatges professionals. - No, ja no.
- Investigues el crim organitzat. - Sí.
- I vols escriure sobre mi? - No.
Com deies, no entres en el que faig. Vas sortir en una reunió.
Ja ho veig.
És el meu editor.
Va veure't a la tele
dient que ningú surt impune de res i va dir que ets algú a tenir en compte.
- Tu no ho penses. - Vaig fer el que faig sempre.
- Trobar coses interessants. - Però?
Però les coses que no trobo són les que m'interessen més.
- Com què? - Com el teu passat.
- Mhòr, en particular. - Què vols saber?
No en parles mai.
Parles de la universitat i de la teva feina.
No t'he trobat enlloc parlant de tu mateixa.
Soc la part menys interessant de la meva vida.
Ho dubto.
A diferència d'altres, no prodigo la meva vida.
- La mantinc privada. - Vols ser misteriosa, ho entenc.
Escolta, Sam. Prou.
Deixa de fer l'escolanet i anem al gra.
Creus que alguna cosa està podrida al meu departament.
Alguna cosa relacionada amb, no sé, el crim organitzat?
Per això has vingut en persona. Volies estudiar-me de prop.
Jo hauria fet el mateix.
I és veritat?
Hi ha res podrit a Dinamarca?
No en tinc ni idea, però si ho estàs preguntant, tu sí.
El teu pare és pescador?
Saps que un vaixell amb un punt dèbil al buc
vol dir una via d'aigua.
En aquesta preciosa metàfora, soc el punt dèbil o la via d'aigua?
Potser vas en un vaixell amb vies.
El misteriós ets tu.
- Sí? - Més aviat un fantasma.
Autor de molts titulars. Un munt de premis.
Però…
cap biografia,
cap xarxa social, cap foto recent.
Surto gras a les fotos.
Donat qui ets i sobre qui escrius, suposo que has de tenir precaucions.
Només si vull continuar viu.
No puc ser el meu propi tema.
En aquest sentit, tu i jo som al mateix vaixell,
per dir-ho així.
Gaudeixi de la sopa, senyor Haig.
Hola?
- Ai, hola. - T'ajudo?
Em vindria de meravella, gràcies.
Sí, una mica…
- On va? - Allà. Perdona.
- Ostres. - Pesa més del que sembla.
Va a l'inrevés.
Molt bé, ja està. L'agafo per aquí.
- Ah. - Sí.
- La tens? - Sí, la tinc.
Perfecte, gràcies.
- Buscava… - Espera.
Ara sí.
Buscava el Carl.
Per parlar sobre…?
Teníem hora i, per descomptat, no ha vingut,
així que vinc a dir-li com em fa sentir això.
I qui ets?
Rachel Irving, treballo amb RH.
- La substituta de la Dra. Sonnenberg. - Podria ser detectiu.
Bé, vaig sentir-li dir al Carl que eres molt guapa, així que…
Allò és un urinari?
La Sally tornarà aviat?
La doctora Sonnenberg.
No ho crec.
L'anaves a veure?
Pel teu TOC, potser?
Ja no la veig. Vaig anar-hi dues o tres vegades.
Potser algunes més, però no, fa molt de temps d'això.
Era simpàtica.
Vaig tenir una mica de TEPT.
A més del TOC.
I una mica de TDAH, un TCA…
Òndia. Tens mig alfabet cobert.
Sí, ficat ben endins, sí.
- Les pilotes de tennis van ajudar? - No gaire, però com que hi insistia tant…
Ara estrenyo fort la mà.
- I com et trobes? - Millor.
No bé del tot, però. Encara em venen records de sobte…
- Ja. - Estic bé.
- No cal que en parlis si no vols. - Gràcies.
- Sembla un cas important. - Sí.
Em pensava que exagerava.
No, el Carl no menteix.
No sobre les coses importants. Només sobre ell.
És la condició humana, no? Autoprotegir-nos.
Per a mi, la condició humana és indecisió, decepció i depressió.
Com et dius?
Rose.
Rose, fes-me cas o no,
però potser un soterrani fosc no et convé gaire.
Crec que la vaig conèixer. Merritt Lingard.
- Per feina? - No, a una festa, amb un ex.
Els advocats es coneixen tots.
- Com era? - Reservada.
Bé, me n'he d'anar. Si veus el Carl…
Anava en un cotxe en una persecució. Vam atropellar un vianant.
Ferry Road? Un jubilat?
Em sap greu. Me'n recordo.
Jo també. Aquest és el problema.
Què vols que li digui al Carl?
Tant fa. Importa? M'ignorarà igualment.
Crec que se sent responsable.
Per què?
Per tot.
Encantada de conèixer-te, Rose.
Era veritat, això de la mà.
No és tan infreqüent.
Sam Haig es trobava amb moltes fonts en hotels de tota mena.
Sí, però alguna altra font va desaparèixer l'endemà de la mort del Sam?
Òbviament no ho sé.
Treballava en algun reportatge amb ella? Que també la posés en risc?
Si així fos, me n'assabentaria ara, però això tampoc seria infreqüent.
- Era el seu editor. - Però no sabia en què treballava.
Treballava en secret per la seva seguretat.
- Com s'ho feien? - Parlava amb ell, però no el veia mai.
Vivia al camp. Mòbil de prepagament.
Ni tan sols sé si era el seu nom real.
Manteníem una relació força distant.
Però devia saber en què estava treballant.
Només quan m'ho podia explicar. Fins llavors, feia la seva.
- Devia prendre notes, oi? - Segur que sí.
Però només ell sabria on. És informació que va morir amb ell.
I potser és millor així.
- No tenia curiositat? - Moltíssima.
I vam posar recursos a mirar de trobar feina que tingués feta.
No vam trobar res.
Això ja és curiós.
No si tenim en compte la gent que tractava el Sam.
Algú el pot haver llançat pel penya-segat?
Pot sonar estrany si ho dic jo,
però no tot és una conspiració.
Com deia Freud, un cigar de vegades és només un cigar.
De vegades, és una tita ben…
Moltes gràcies pel seu temps.
Gràcies.
He pensat a trucar-te perquè vegis on som.
Sí, exacte. Som al puto soterrani.
Molt d'espai.
Cascos, no ens n'oblidem.
La taula del gran cap, la taula de l'Akram i la meva.
Ah, i aquí tenim la sala del lavabo.
Hi ha unes dutxes fantàstiques,
una pica fastigosa
i uns vàters tan vomitius que les rates els eviten.
No tenia ni idea que aquí baix hi havia tot això.
Deu ser d'abans.
Un tovalló de paper?
Ei, perdona haver-me passat l'altre dia.
- Gràcies per dir-m'ho. - Allò és el tauler?
Sí. El vols veure?
No, vull veure més urinaris. És clar que sí!
- Què hi fa un corb marí? - Què?
El corb marí, a la gorra.
No, és un boobrie.
I ara! És un corb marí, un ocell real.
No un ocell mitològic que viu en llacs i menja llúdries.
- Un ocell que menja llúdries? - És un mite. Canvia de forma.
També és un insecte gegant que xucla la sang als cavalls.
- De debò? - Sí, però no és un boobrie.
- És un corb marí. - Com ho saps?
Perquè soc pescador, hòstia. O ho era.
Però què hi fa, al tauler?
No sé què és, però potser es va cruspir la Merritt.
Què?
William Lingard va veure dos cops algú amb la gorra.
- Al vaixell i a casa seva. - A casa?
Sembla que algú va anar-hi de caça.
- "Sembla"? - El William no és gaire comunicatiu.
Va fer aquest dibuix després de fugir d'Egley House
i aquest just després de la desaparició.
Pots fer-me un favor? Els escaneges i me'ls envies?
D'acord.
Inspector. Dennis Piper. Vaig ser a la roda de premsa.
Quina sort.
- No sé si sap la notícia. - Quina?
La promesa de l'agent Anderson, que va morir a Leith Park.
Sé qui era! Què passa amb la promesa?
Ha donat a llum avui. Una nena. Res a dir?
Sí. Ves a cagar.
Cap missatge per a ella? Potser una disculpa?
El culpa a vostè, Morck! Creu que deuria haver-se mort vostè.
Potser seria millor.
Carl…
El Carl no hi és.
Ho sé, senyora. S'ha agafat el dia.
És clar que sí. Explica'm tot això.
- Millor que fos l'inspector en cap Morck… - Tu explica-m'ho.
Molt bé.
A més de comprovar que va fer les setmanes abans de desaparèixer,
volem entendre bé qui era Merritt Lingard.
I qui era?
Era… controvertida.
Bàsicament, no sabeu gaire.
Encara no. No.
Va haver-hi un incident a cas dels Lingard.
Un incident?
Això sembla.
Un noi que estava ocupant la casa amb dues noies
va arribar a l'hospital amb la tràquea perforada.
- Ha de fer mal. - Prou d'històries.
- No li vaig perforar la tràquea. - No he dit res, jo.
O sigui, perforar no. Només vaig fer-hi pressió.
Podria haver-li perforat la tràquea, sí, però llavors no podria haver parlat.
- On vas aprendre aquestes tècniques? - Vinc d'una part difícil de Síria.
- No és difícil a tot arreu, allà? - Hi ha parts precioses.
Has d'entendre que no ets a Síria. No ets un agent de policia.
- Sí, senyora. - Ets aquí per ajudar el Carl.
I és un autèntic plaer.
Perquè si passa res mentre fas de policia,
pressionant sense trencar colls de gent,
ho pagarem molt car, tots nosaltres.
És clar, senyora. Ho entenc.
D'acord. Ves-me informant.
SERIA MILLOR HAVER-ME MORT
Em cago en la puta!
Demana els diners a qui t'assessori.
Ja hi som.
Aquí hi ha bons cirurgians. Potser et podrien cosir la boca.
O potser em podries dir: "Carl, ets l'hòstia! Gràcies!
Moltíssimes gràcies per aquest portàtil d'última generació."
"Per a tu, el que sigui, Hardy. De res."
Però va venir a portar-la la Rose.
Ella no està bé i us enteneu bé.
No està bé perquè ets un malparit.
Deu haver-hi medicaments per això. Aquí en tenen.
- Et vol impressionar. - Difícil.
- Pots fingir de tant en tant. - Tu ho feies millor.
Jo ho feia tot millor.
A veure, per començar…
això és un corb marí.
Molt bé. Me'n refio.
- Què en fem? - Creiem que és un logo.
- No fotis, Sherlock! De què? - No tenim res.
Jo tampoc.
Em quedo més tranquil sabent que em comproves la feina.
Més aviat la faig.
Tinc un mòbil, què pot haver portat algú a segrestar-la.
- Haig i ella empaitaven qui no devien. - Un altre mòbil.
Canta.
És el mòbil universal per a tots els crims de la història.
- Amor? - Diners.
Torna als teus ocellets, perquè la família estava seca.
Jamie Lingard estava sec.
Lila Lingard, de soltera Graham, era rica. La seva família tenia diners.
D'on venien?
De segles d'avantpassat morts. Gran Bretanya.
Interpreto que hi has arribat amb la targeta de l'hotel.
- Interpretes bé. - I?
Connecta amb un fons al Channel Islands Bank, a Jersey,
on, desgraciadament, el rastre,
com els diners dels rics que hi viuen, s'esvaeix.
El teu mòbil genial és que la van raptar per poder robar-li els diners?
Al·lucinant, Watson.
- Bon dia, James. - Doctora Loo. Ja és dimecres?
No, però la teva ressonància era tan bona que t'he encabit una sessió.
- Merda. - T'agrada passar-te el dia al llit?
Sí, el que més li agrada és allà.
Qui és vostè? I per què interromp la meva sessió?
El Carl, el meu excompany.
- No sabia que eres gai. - Policia.
Haver dit "company a la policia".
Avui s'han d'explicar bé aquestes coses.
Ara fa rehabilitació? El metge va dir que no milloraria més.
Doncs sí que alegra el dia tenir-lo a prop.
Jo també soc metge i vaig dir-li al James el mes passat
que l'altre metge no el coneix tan bé com jo
i per això no ha entès que és possible que torni a caminar.
- Possible. - Depèn de la seva recuperació.
- Fins ara, promet. - Fins ara.
- Fa molt que fan això? - No gaire.
M'agrada començar dies després d'operar.
Dies? Ah, molt bé.
Si esperem massa, el cos oblida com fer les coses.
Quatre mesos productius de rehabilitació.
Quan diu "rehabilitació", vol dir veure'm caure i dir paraulotes cada dia.
Jo no ric i tu no dius paraulotes. Si no, ja saps què passa.
- Ai! - Molt bé! Progrés!
Ho sents, això?
Una miqueta.
Se'n pot anar.
Sí.
Au, cacau!
Per mi, el pot fer miques.
Carl, la Moira et vol veure.
- M'has sentit? - Sí, i ja m'ha vist.
Molt sovint, el detall més insípid i insignificant ens porta a la solució.
Allò mundà, o allò que trenca allò mundà.
Quatre anys més tard, costa reconstruir els detalls de la vida d'algú,
així que ens fixem en el que va passar abans del crim.
Però, en aquest cas,
hem de anar molt més enrere…
- Hòstia, Carl! - …i considerar…
Estalvia't la lliçó de criminologia. M'adormiré.
- Ves al gra. Els diners de la Merritt. - Faig de mentor.
Que sí, una feina de deu.
Molt bé.
Què penseu vosaltres de la seva teoria que la Merritt tenia diners?
Sabem que tenia un fons.
Sabem que desviava diners del fons fins a la desaparició.
No sabem que passa si ella es mor.
Podem suposar que va tot al William.
- Veig molta suposició. - No estàs ajudant.
I pots redreçar-te una mica, hòstia? Sembles un puto cap decapitat.
Continues emprenyat per la meva rehabilitació?
- No estic emprenyat. - Si anaves a plorar.
Collons! Pots explicar-me coses.
M'han fet un ènema. Ho volies saber?
Sí, m'hauria alegrat el dia. El trol creu que pots caminar.
Creu que em podria moure. No és igual.
Tant és. Hauria estat bé saber-ho.
Si el William no pot gestionar el fons, qui ho faria?
El gestionaria el seu tutor legal.
- Ella va dir-li que era la seva tutora. - Sí.
Qui és "ella"?
- Amb aquestes paraules. - Sí.
- On anem? Qui coi és "ella"? - T'ho explico al cotxe.
He guanyat?
Hola?
Alice, passa.
Posa't còmoda. Ara vinc.
- Tens teranyines. - Tècnicament no són meves.
Podria caure-li una aranya a un dels teus pacients.
Podria.
Diuen que tenir-ne una als cabells porta bona sort.
No, no crec que sigui veritat.
Suposo que has vist el diari.
- Et vaig avisar. - No l'hauries d'ajudar?
Per ajudar-lo, primer ha de venir.
- Què vols dir? - Ahir no va venir.
Collons, Carl!
M'encantaria posar el segell i que s'espavili,
però, si passa res, seré responsable per perdre'l.
- Ja l'hem perdut. - És cosa teva.
Bona idea tancar-lo al soterrani,
perquè que estigui en públic amb tanta ràbia…
Ja ha atacat un periodista.
Va ser una empenteta.
I quan empenyi un sospitós? O un company?
I si l'agafa amb ell mateix?
El Carl pot ser moltes coses, però mai faria això.
N'estàs segura?
Perquè et salva el supòsit
que amb els casos sense resoldre no és en actiu,
però ja hi ha conseqüències, no?
Potser sou incompatibles.
- Què vols dir? - Per això no ve.
No tots els psicòlegs són ideals per a tots els pacients.
Això és veritat.
Pot ser que el Carl reaccioni millor amb un altre psicòleg.
Pot ser.
Ves a veure el mercat. Troba algú que faci per a ell.
Coneixent-lo, li encantarà que emprengueu aquesta odissea.
Miro de ser pragmàtica.
No és el meu parvulari, per dir-ho així.
Li pots dir "adeu, fideu"?
- Morck, per a la Dra. Wallace. - Sé qui és.
Perdonin, no poden pujar!
Deixin-los treballar, si us plau. Avisi la doctora.
- No recordo que tinguem una cita. - No la tenim.
Potser vol tancar la porta.
M'explicarà a què ve aquesta intrusió?
Segui, si us plau.
Per què permet que William Lingard s'allotgi aquí gratis?
No li permeto res.
És un acord segons el qual ell té una llar i jo l'estudio en un entorn conductiu.
- "Conductiu" vol dir "còmode"? - Ho pot dir així.
Ningú floreix en un magatzem, que és el que són molts centres.
William?
Deu haver recopilat una quantitat immensa de dades
durant aquests quatre anys.
Considerable, sí.
He de dir que la seva condició ha millorat significativament.
- L'altra vegada va dir que anava enrere. - Em deu haver entès malament.
Sankt Moritz. Preciós.
William.
Va dir que podia impedir-me parlar amb ell
donat que n'és la tutora legal.
És veritat. Ho soc.
Què vol dir, exactament?
Vol dir, per resumir-ho, que prenc les decisions que l'afecten.
Com podria ser la gestió dels seus recursos financers?
No sé si l'entenc.
I jo sé que sí.
- No sé si m'agrada el que insinua. - Què creu que és?
Que estic robant-li diners a un pacient, el que és totalment ridícul.
Una obra de primera.
- Què passa aquí? - Aquest home no està bé.
Se n'ha d'anar. Ja.
- Policia. Venim a veure com està. - M'és igual. No poden estar aquí.
- Què li passa? - Mare de Déu!
Com a tutora legal, fins i tot amb poders,
només puc contactar amb el fiduciari.
I no em cal per a res, perquè, amb mi, el William té de tot.
Excepte que la fiduciària va desaparèixer fa quatre anys.
I per això el banc va anomenar un notari per actuar en nom seu.
Sí, el Banc de Jersey.
On sigui, però sí.
- Rose, ajuda'm. - De cap manera.
No t'he demanat permís.
Escolta, amic. Val més que t'apartis.
Gràcies.
- Molt bé. - Girem-lo.
- Sí. - Amb compte.
Suposem que registro el despatx.
¿Quina probabilitat creu que hi ha
que trobi un talonari o una targeta bancària a nom del William?
Cap.
Perquè no registrarà el despatx sense una ordre judicial.
- Clàssica resposta amb trampa. - Què vol dir?
Vull dir que podia haver dit "cap" i prou.
Amb algú amb poders, tinc dret a posseir aquests documents.
M'ha dit que pagava pel seu tractament pels grans coneixements que li aportava.
Només assenyalo que hi ha regles.
Si tragués diners del fons del William, hauria de registrar cada despesa.
Sí, com el manteniment anual d'un Mercedes SLC 250D del 2024.
Una cosa així requeriria una auditoria.
Però endavant, vostè faci.
Sense família que es pugui queixar, ningú se n'adonaria.
El banc probablement se n'adonaria.
Hi ha sistemes que avisen quan se sobrepassen els límits permesos.
Quants dels seus pacients són fills únics de família rica?
Ja se'n pot anar.
És més que impertinent. Injuriós.
¿Com interpretarà un fiscal
que, poc després de la desaparició de Merritt Lingard,
vostè s'endugués el seu germà i comencés a gastar-se'n els diners?
Fora.
I quan ho sàpiga la gent del seu sector…
Quina pena!
Estarà acabada.
- Jo estaré acabada? - Sí.
Sap la gent que conec al seu sector?
No, i m'importa un rave,
així que estalviï's el numeret de la dignitat
pel seu judici, d'acord?
- El tenen drogat. - Està bé.
- Només està sedat. - Per què?
De vegades, està nerviós i li donem Torazina o Haloperidol.
De vegades o just abans que arribéssim? Quants pacients té adormits?
Estan tots igual.
Collons.
On és el William?
- Porteu-lo al cotxe. - No poden…
No.
No. Ja té prou problemes.
No crec que fos premeditat.
Suposo que va anar passant mentre cuidava el William.
Quan va començar,
quan se'n va adonar com era de fàcil accedir als diners, no podia parar.
I, com molts malversadors,
segur que dorm tranquil·lament a la nit i creu de debò que s'ho ha guanyat.
Vull parlar amb el meu advocat.
No puc posar prou èmfasi a dir com espero no penedir-me d'això, d'acord?
No li hem portat res. Necessitarà un raspall de dents i un…
Jasper!
Era el Jasper?
Sí.
Venia a buscar coses bàsiques. No sé si la catximba és tan bàsica.
No li has demanat que m'esperés?
Em vas dir repetidament que no m'hi fiqués.
No quan veus una granada a punt d'explotar.
- Tranquil, la casa està sencera. - Parlava del Jasper.
He entès la metàfora.
Mal dia a l'oficina?
Ves a cagar.
Va, pots tornar a enganxar-te.
Espera. Jo també visc aquí.
No cal que m'ho recordis.
- Puc preocupar-me. - I jo no fotre-hi res.
Has de passar a l'acció. No pots perdre el temps.
Diu el paio amb vuit anys de doctorat sobre Wittgenstein.
Sobre Kierkegaard, imbècil! No escoltes mai?
T'aniria bé. Un tema central del Søren és per què ens llevem al matí.
És un motiu específic, la veritat de cadascú.
- Vols saber el meu? - En absolut.
La meva vida.
Estudis, una mica de feina, amics, aficions. Què tens, tu?
Si tens amics i aficions, què coi fas tot el dia aquí?
Me'n prendria una, gràcies.
Bon llançament, cabró!
I que sàpigues que vaig a classe de dibuix amb model.
Hi he conegut una dona encantadora. Portuguesa, o potser brasilera.
Hem estat flirtant. Bé, jo. Encara no domina gaire l'anglès.
El que dic és que has de trobar la teva veritat, Carl.
Per tothom, però sobretot per mi.
Ja estàs? M'agradava més quan citaves la Yoko.
Fes-te fotre, Carl, i pensa-hi.
Ai! Redeu!
No t'adormis al sofà. Et despertaràs més deprimit.
- On vas? - A la bugaderia.
Abans que tanquin.
Pots fer la bugada a casa. Tenim feina policial a fer, aquí.
No és la meva bugada. És de la Merritt.
Estic fent el que vas demanar. Mirar-me allò mundà i avorrit.
Què vols dir?
- Et semblarà una ximpleria. - Segur.
Però explica-m'ho o et faig fora
i podràs tornar a ser la marillufa dels fills de puta de dalt.
Ostres, Carl! No pots dir aquestes coses.
- "Marillufa"? - No, "fills de puta".
Pots dir-ho al pub, però no a la feina.
- Hi ha regles. - Fa segles que s'escriu.
No som a l'edat mitjana i tu no ets Beowulf.
Beowulf? Més com Els contes de Canterbury.
Explica-m'ho, oh, comare de Bath!
He tornat a mirar-me tots els pagaments de la Merritt,
però des d'un any abans, i he trobat un patró. Més o menys.
Sempre comprava a prop de la Fiscalia,
el que és lògic, ja que no hi ha botigues a la zona on vivien.
Té sentit que, en sortir de la feina, comprés o fes el que fos abans de tornar.
Però m'ha sorprès que anava molt a un local,
una bugaderia de Cowgate, que era força lluny de la Fiscalia.
Primer he dit: "No és tan estrany."
Podia ser perepunyetes amb la roba que duia, perquè era bona.
Tindria un lloc de confiança on sabrien com tractar-la bé.
Però aquest local no ho sembla.
I només hi va anar una vegada,
sempre anava a un lloc distingit al centre.
Hi ha registre que feia anys que hi anava.
Per què va anar a l'altra bugaderia? I la setmana abans de desaparèixer.
Ves-hi amb l'Akram.
Molt bé.
Agent Dixon i agent Salim. És la propietària?
Sí.
- Shirley Atkins? - Quin problema hi ha?
Tinc un rebut de fa quatre anys.
Seria útil si em pogués dir res sobre la clienta.
A veure, però ho dubto molt. No guardo els registres tant de temps.
Què és això?
- Òbviament sé qui és. - Perdoni…
Creuen que ajudaré a trobar aquesta bruixa?
Amb el que va fer a la meva Kirsty?
- Coneixia la Merritt? - Tant de bo no!
- Clienta seva? - No ho va ser mai.
Va venir a demanar-nos perdó, però va perdre el puto oremus.
Hi era el Danny, el germà de la Kirsty.
Ella se'l va mirar, va fer com que volia netejar l'abric
i va fotre el camp.
Va deixar l'abric aquí. Encara el té?
És broma? El vaig cremar.
- Per què demanava perdó? - Demani-li-ho a la meva filla.
Kirsty, ha dit. On la puc trobar?
A Pentlands.
La presó?
La van traslladar després que la Merritt quasi fa que la matin a Saughton.
L'agent Mark Gilbey. Te'n recordes d'ell?
- El conec? - El meu primer company.
Va sortir.
Disturbis fora d'un pub.
No semblava res, fins que va aparèixer una navalla.
El Mark, a terra, en una bassa de sang.
Va sobreviure, però va deixar el cos.
No sé què hi podríem haver fet,
però em vaig sentir culpable.
Encara me'n sento.
Però mai he desitjat haver sigut jo.
No vaig dir això. No exactament.
Més aviat sí.
Estàs bé, Carl?
Pel que sembla, hi ha opinions.
Moltes m'han arribat. Per aquí hi ha força gent preocupada.
- Estic bé. - No per tu.
Per la seva reputació.
Era un periodista que volia una exclusiva. Em vaig passar.
Et volen fora.
- Pensava que la decisió era teva. - Ho és.
I això em posa en el punt de mira pels pròxims desastres.
No deixaràs que t'afecti, oi?
No donis res per suposat, Carl.
Ens coneixem bé, però ara mateix hi ha raons
per considerar les opinions i no ignorar-les.
Em vas instal·lar en aquell soterrani per alguna cosa.
Sí.
Per fer la teva feina en silenci i sense molestar-me.
Que no es vegi, que ningú hi pensi mentre faig la feina bruta?
Quina mena de feina bruta?
Per què li vas donar el cas Lingard a Fergus Dunbar?
Suposo que perquè estava lliure.
- Per què? - Era un cas important.
Tenia les característiques que exciten els teus caps.
Caldria algú molt bo, oi?
- El Fergus va fer una bona investigació. - Per què el vas treure?
Sense pistes, no anàvem enlloc i el necessitava a un altre lloc.
A un altre lloc.
- Fora de l'edifici? - Això va ser decisió seva.
Em queia bé.
I, com si res, tothom s'oblida de Merritt Lingard.
- Tothom no. - Com va ser, doncs?
Una trucada de matinada dient-te que s'havia acabat?
Soc la primera dona en el meu càrrec i és un fet important per a mi, sí,
però també és important per a qui vingui després.
Vas passar per l'aplanador per no posar en risc el teu càrrec?
De cap manera. No soc una covarda, collons!
Forço les coses quan cal i ho saps molt bé.
- T'ho he de recordar? - No cal.
T'he salvat el cul més d'una vegada.
Aquí, fora d'aquí…
Et vas equivocar. Una mala decisió, no ho sé.
- Ara vols que ho arregli. - Ara vull que resolguis el cas
sense que t'acomiadin per psicòpata.
- Pot ser? - Depèn.
Compto amb tu?
Si m'has de demanar això, no paraves atenció.
I, per Déu, deixa de dir foteses com: "Seria millor haver-me mort."
Hola, Kirsty. Seguem.
És un parany, això? Veniu a fotre'm la condicional?
- No. - Perquè surto en sis setmanes.
- Ets una presonera model. - I tant que sí.
- Tornaràs a la bugaderia? - He fet prou bugades, gràcies.
Marxaré tan lluny com pugui.
- Començaràs de zero? - Desapareixeré.
- Tens por. - No soc ximple.
Qui et va atacar a Saughton?
Van anar directes a l'ull. No ho sé.
Merritt Lingard va desaparèixer poc després.
Sí, perquè la vaig fer matar.
- Revenja per haver-me intentat matar. - De debò?
Vaig contractar un assassí per seguir-la i llançar-la del vaixell.
Perfecte. Tot resolt.
De res.
Què?
Sé que hi ha vegades
que algú vol espantar algú altre perquè calli
i hi ha vegades que se salta aquest pas i el fa callar directament.
Molt bé.
Et miro, amb el que et van fer,
i puc veure que no et volien avisar.
Et volien matar.
No és res que no sabessis. Estàs espantada de debò.
Saps alguna cosa.
Li ho vas dir a la Merritt perquè t'alliberés.
- Però va passar alguna cosa. - No fotis! És clar.
Em va deixar a l'estacada.
- Quina era la informació? - No declararé davant d'un tribunal.
No admetré haver vist res. No ho tornaré a prometre mai més.
No t'ho critico.
D'acord?
Vaig estar-me a un centre per a dones.
Abans que em detinguessin.
Hi vaig conèixer una dona.
No s'hi va estar gaire temps, però ens vam fer amigues.
Va dir que el marit la volia matar. Li havia fotut una pallissa.
Amb un ull blau i costelles trencades.
Li va trencar el pòmul i tot.
Estava convençuda que la trobaria a aquell centre i va fugir.
No la vaig tornar a veure mai més ni me'n vaig recordar…
fins que la seva cara va sortir a les notícies.
Per què?
Pel cas que portava Lingard.
El marit que va matar la dona. Finch?
Aquella era la seva dona.
Andrea Finch.
L'acord era que jo declararia sobre l'Andrea i el centre
i em deixarien anar abans.
Però, a última hora, la cabrona va canviar d'idees…
i va dir que no podia declarar
perquè algú com jo no seria creïble.
Però hi havia gent que sabia que havia parlat amb ella,
així que la vaig trucar…
i li vaig dir…
"Aquí no estic segura.
Rebo amenaces."
Qui ha anat a buscar-te?
Dues males putes amb pena de mort.
Han vingut amb punxons dient que tenia algú molt emprenyat.
- Pagades per qui? - No ho sé!
Han rebut 500 lliures a l'economat i privilegis de bufada.
Com és que t'ataquen per informació que ningú sap que tens?
Aquí hi ha gent que coneix Finch i sap que he parlat amb tu.
Ara m'has d'ajudar.
Què va fer la Merritt?
Des d'on truques?
La meva cel·la.
Amb un mòbil il·legal?
Què coi importa? T'ho acabo d'explicar.
- Et vaig dir que no hi podia fer res. - Puta cabrona!
Estàs drogada?
Estic morta de por, hòstia!
Estàs drogada?
Què vols que faci?
Mare de Déu…
Va penjar.
Què havia de fer?
M'has deixat sense res. No m'has permès presentar la Kirsty.
No t'hauria ajudat per a res, ella.
De fet, ho hauria empitjorat.
Han apunyalat Kirsty Atkins.
Ai, mare.
- Està molt greu? - No ho sé.
Està viva, però en coma.
La vida de la Kirsty és el resultat d'una sèrie de males decisions,
i tu no en tens a veure amb cap.
Explica-li això a la família. Els reconfortarà molt.
La primera li va treure l'ull. La segona va perforar el pulmó
i una altra no li va tocar el cor per pocs mil·límetres.
Tres ferides. Dues van encertar i la tercera va quedar molt a prop.
Si no fos a la presó, diria que era feina professional.
On creus que són els professionals?
Sam Haig. Digui?
- Kirsty! - Hola?
D'acord.
- Merritt? - Parlaré amb tu.
Digues on i quan.
Subtítols: Adán Cassan