- Paul Evans? - Regret!
N-am nevoie de ce vindeți.
- Nici nu-mi permit. - Cumpărăm, nu vindem.
- Sam Haig. - Ce-i cu el?
- Dumneavoastră l-ați găsit? - Da.
E persoană de interes într-un dosar.
E mort de patru ani.
Da, din 26 septembrie.
O femeie, Merritt Lingard, a dispărut pe 27.
- Așa… - Aveau o relație.
- Ce fel de relație? - Asta încercăm să aflăm.
Adrenalina vă mână? Atracția e pericolul?
Nu, nu e chiar așa.
Cățărarea e ca meditația.
Meditație, atârnat de degete?
Da. Probabil nu înțelege decât cine o practică.
- E și Haig aici? - Da.
- Care e cu Haig? - E aici!
Ăsta vesel?
Se supărase că l-am pozat.
- Pot s-o iau? - Desigur!
Mersi! Spuneți-ne cum l-ați găsit!
M-am dus acolo devreme ca să fac poze pentru site.
Și am observat că mașina lui era în parcare.
Cât de devreme?
Încă nu era deschis.
Eu aveam cheia mea,
dar însemna că mașina lui rămăsese acolo peste noapte.
Aveți idee de ce a căzut, pe lângă că și-a dat drumul?
Nu. Dar a încălcat regula cea mai importantă.
„Nu te cățăra singur!”
- Și de ce a încălcat-o? - Nu știu.
Poate s-a uitat prea mult la Alex Honnold și a decis să bage free-solo.
Da, ca ultimul prost. Serviți-vă!
Mulțumim!
Îi plăcea să riște?
Lui Sam? Toată viața lui era un mare risc.
Prefera să-i spună „aventură”.
A apărut aici zicând că vrea distracție.
Că s-a plictisit să ancheteze criminali, dacă vă vine să credeți!
- Vă era antipatic? - Nu.
Dar nu mă încânta prietenia lui cu Paul.
- De ce? - În primul rând, era dement.
- Chloe, zău așa! - Dar era!
Nu m-a mirat că a căzut.
Noroc că Paul nu era cu el!
Știa că nu-ți plăcea să vină aici.
- Fiindcă era mereu aici. - Se simțea singur.
Dormi cum ți-așterni.
Adică e vina lui că a murit?
Adică era inevitabil.
Nu știu dacă Sam avea o relație cu această…
- Merritt Lingard. - Așa, această Merritt.
Dar, dacă erau împreună, mie nu mi-a zis.
Dacă relația era profesională, nu mi-ar fi spus.
Încă nu știm ce a fost.
A pomenit vreodată pe cineva? Prieteni, rude, vreo iubită?
Era singuratic.
Când nu muncea, era aici sau sus pe stâncă.
Da, cu Paul.
Bine.
V-am reținut suficient. Mulțumim!
Cât de des se cățăra Sam pe stâncă?
Săptămânal.
Într-o zi anume sau…
Nu, dar seara, când era mai liber.
Și cât durează să ajungi în vârf?
Lui Sam îi lua 45 de minute.
- Mai mult, dacă era singur. - De ce?
Ești mai prudent când n-ai frânghie.
- Mulțumim! - Cu plăcere!
Așadar, a urcat până acolo fără frânghii.
Mai degrabă era de așteptat să pice decât să fie crimă.
E afișat peste tot care e programul parcului,
că se încuie poarta și că mașinile rămân închise aici.
Le-a ignorat.
Sam Haig a căzut duminică.
Știm fiindcă a fost găsit luni,
când Paul Evans i-a văzut mașina în parcare.
Sam se cățăra săptămânal.
Cățărarea durează 45 de minute, o oră dacă ești singur.
Înțeleg ce spui.
Știa că n-are timp, știa regulile. Atunci, de ce a urcat?
Ori era nebun, cum a zis femeia aia,
ori a fost aruncat.
Din nou, de ce?
Nu știu, dar răspunsul stă în ceea ce făcea cu Merritt,
nu aici.
N-avea cheia de la mașină.
Mașina e încuiată, echipamentul e înăuntru,
dar nu s-a găsit cheia.
Nu era în dulap, nici la centru,
nici la el, nici în zona unde a căzut.
Așa e, nu se pupă.
Nimic nu se pupă, ca și în cazul lui Merritt.
Acolo de unde vin eu, când probele sunt ignorate așa evident,
nu incompetența e cauza.
DEPART. Q
DUȘMANI AI LUI SAM HAIG
- Sam Haig. Nu eram sigur că vii. - Nu rămân.
- Poftim? - Nu-mi mai deranja asistenta!
- A zis ea că o deranjez? - Așa zic eu.
Bine.
Nu discut cu reporterii despre ce fac.
Am înțeles.
Atunci,
mulțumesc că te-ai deranjat să vii să-mi spui!
Dacă tot sunt aici, o să mănânc.
Aud că supa de ceapă e excelentă.
- Tu nu faci interviuri-portret. - Nu mai fac.
- Scrii despre crima organizată. - Da.
- Și vrei să scrii despre mine? - Nu.
Nu mă interesezi deloc. S-a sugerat la o ședință.
- Înțeleg. - Redactoarea m-a pus.
Te-a văzut la televizor
când spuneai că nimeni nu scapă, de fapt,
și a zis că prezinți interes.
- Dar nu și tu. - Eu am făcut ce fac eu.
- Am aflat niște treburi. - Dar?
Dar e mai interesant ceea ce nu am reușit să aflu.
- Cum ar fi? - Detalii despre trecutul tău.
- Mai ales din Mhòr. - Ce-i cu Mhòr?
Nu vorbești despre asta.
Vorbești despre facultate, vorbești despre serviciu…
Dar nicăieri nu vorbești despre tine.
Fiindcă e cel mai puțin interesant.
Oare?
Eu nu-mi expun viața personală, ca alții.
- Sunt discretă. - Vrei să fii un mister, înțeleg.
Sam, lasă gogoșile!
Nu mai face pe drăguțul și treci la subiect!
Crezi că e ceva putred în departamentul meu.
Ceva care are legătură cu, să zicem, crima organizată?
De asta ai venit să ne vedem! Vrei să mă cântărești.
Și eu aș face la fel.
Și așa e?
E ceva putred în Danemarca?
Habar n-am,
dar, dacă mă întrebi, precis știi tu ceva.
Tatăl tău e pescar, nu?
Deci știi că o luntre care are un punct slab
e totuna cu o luntre găurită.
Și în metafora asta minunată, eu sunt punctul slab sau gaura?
Poate că ești doar în luntre.
Tu ești misterul.
- Da? - Ești mai degrabă o fantomă.
O semnătură sub titluri. Ai multe premii.
Dar
n-ai biografie.
N-ai cont pe rețele sociale, n-ai poze.
Par gras în poze.
Ținând cont de ceea ce scrii,
poate că e necesar să fii precaut.
Doar dacă vreau să nu mor.
Nu pot să fiu propriul meu subiect.
În privința asta, plutim amândoi pe aceeași luntre.
ca să zic așa.
Poftă bună, dle Haig!
Bună ziua!
- Bună! - Să te ajut?
Ar fi minunat, mulțumesc!
Da, hai…
- Unde trebuie așezat? - Acolo, scuze!
- Doamne! - E mai greu decât pare.
Trebuie pus invers.
Bun, așa! Îl apuc eu.
- Ah! - Da.
- Îl ții? - Da.
Așa, bine! Mulțumesc!
- Îl caut pe… - O clipă!
Bun.
Îl caut pe Carl.
În ce privință?
Avea programare, la care, firește, n-a ajuns,
așa că am venit să-i spun cum mă simt.
Și cine ești?
Rachel Irving, Resurse Umane.
- O înlocuiești pe Sonnenberg! - Să te faci detectiv!
L-am auzit pe Carl spunând cuiva că ești plăcută privirii…
Ăla e un pisoar?
Sally se mai întoarce?
Dr. Sonnenberg.
Nu cred.
Te duceai la ea pentru tulburarea obsesiv-compulsivă?
Nu mă mai duc. Oricum, am fost doar de vreo două ori.
Poate de mai multe ori, dar acum ceva vreme.
Era amabilă.
Am avut stres posttraumatic.
Pe lângă TOC.
Și niște ADHD. Și mâncat compulsiv.
Ai bifat tot manualul.
De la un capăt la altul.
- Te-a ajutat mingea de tenis? - Nu, dar ținea mult la asta, deci…
Acum dau mâna ferm.
- Cum te simți acum? - Mai bine.
Nu excelent. Mai am momente, dar…
- Da. - Nu e grav.
Nu ești obligată să zici.
Mulțumesc!
- Pare un caz important. - Este.
Credeam că exagerează.
Nu, Carl nu minte.
Nu despre treburile importante. Doar despre el.
Asta e condiția umană, nu? Autoprotecția.
Mie mi se pare că e mai degrabă nehotărârea, dezamăgirea și depresia.
Cum te cheamă?
Rose.
Rose, abia ne-am cunoscut, așa că ia-o cum vrei,
dar poate că nu-ți priește să lucrezi într-un subsol!
Cred că am întâlnit-o odată pe Merritt Lingard.
- La serviciu? - Nu, la o petrecere cu un fost iubit.
Avocații se știu între ei.
- Cum era? - Rezervată.
Trebuie să plec. Dacă îl vezi pe Carl…
Eram pasager când am lovit un pieton, în urmărire.
Pe strada Ferry? Un pensionar?
Îmi pare rău. Îmi amintesc accidentul.
Și eu, asta e problema.
Ce voiai să-i spun lui Carl?
Nu contează.
N-are rost, oricum o să mă ignore.
Cred că se simte responsabil.
Pentru ce?
Pentru tot.
Mi-a făcut plăcere, Rose!
Incredibil!
Nu glumeai cu strângerea de mână!
TELEGRAFUL SCOȚIAN
Nu e așa de neobișnuit.
Sam Haig s-a întâlnit cu multe surse în diferite hoteluri.
Dar a dispărut vreuna apoi, sau, ca acum, a doua zi după moartea lui?
Evident, n-aș putea spune.
Lucra cu Merritt la vreun articol?
Punând-o și pe ea în pericol?
Dacă așa o fi, eu n-am auzit până acum,
dar și asta s-a mai întâmplat.
- Erați redactorul lui. - Asta nu înseamnă că știam tot.
Lucra discret, pentru siguranța lui.
- Care era metoda? - Vorbeam, dar nu ne vedeam decât rar.
Locuia la țară, avea telefon cu cartelă.
Poate nici nu-l chema Sam Haig.
Aveam o relație distantă.
Totuși, precis știați la ce lucrează.
Nu până nu era el pregătit să-mi spună. Până atunci, își făcea treaba.
- Își lua notițe? - Cu siguranță.
Dar nu știu unde le ținea.
Informația a murit odată cu el,
și poate că e mai bine așa.
- N-ați fost curios? - Ba am fost foarte curios.
Am făcut mari eforturi să le găsim, însă n-am găsit nimic.
Asta e curios.
Nu e, știind cu ce soi de oameni umbla.
Credeți că unul dintre ei l-a ucis?
Poate că pare ciudat când o spun eu,
dar nu e totul o conspirație.
Cum îi place lui Freud să spună, uneori un trabuc e doar un trabuc.
Iar uneori e o mare p…
Vă mulțumim pentru timpul acordat!
Mulțumim!
Te-am sunat ca să-ți arăt noua noastră casă.
Da, exact! Suntem în subsol.
Avem multe debarale.
Căști! Să le ținem minte!
Ăla e biroul marelui șef, ăsta e al lui Akram, iar ăsta e al meu.
Aici avem baia.
Niște dușuri minunate,
o chiuvetă scârboasă
și niște toalete infecte de le evită și șobolanii.
Habar n-aveam că există așa ceva aici, jos.
Sunt de mult, cred.
Îmi dai un șervețel?
Îmi pare rău că mi-am pierdut cumpătul deunăzi.
- Mersi că m-ai ajutat! - Aia e tabla?
Da. Vrei s-o vezi?
Nu, vreau să văd pisoare. Da, firește că vreau!
- Ce-i cu cormoranul? - Cu ce?
Cu pasărea aia de pe șapcă.
Nu, ăla e un boobrie.
E pe naiba! E un cormoran.
E real, nu ceva născocit care trăiește în lacuri și mănâncă vidre.
- Mănâncă vidre? - Păsările reale, nu. Se mai schimbă.
Uneori e o insectă care suge sângele cailor.
- Pe bune? - Da.
Dar ăsta nu e boobrie, e cormoran.
De unde știi?
Fiindcă sunt pescar. Mă rog, am fost.
Ce caută pe tablă?
Fie ce pasăre o fi, cred că mâncat-o pe Merritt.
Poftim?
William a văzut de două ori pe cineva cu șapca aia.
- O dată pe barcă, o dată acasă. - Acasă?
Teoretic, cineva dădea târcoale casei.
- „Teoretic”? - William nu prea comunică.
Pe ăsta l-a desenat după ce a fugit de la Casa Egley,
iar pe ăsta, fix înainte să dispară Merritt.
Îmi faci o favoare?
Poți să le scanezi și să mi le trimiți?
Bine.
Domnule inspector! Sunt Dennis Piper. Am fost la conferința de presă.
Bravo ție!
- Ați auzit vestea? - Ce veste?
Despre logodnica lui Anderson, ofițerul ucis în Leith Park.
Știu cine era. Ce-i cu logodnica lui?
A născut azi o fetiță. Aveți ceva de spus?
Da. Dispari!
Nu-i transmiteți nimic? Măcar niște scuze?
Dă vina pe tine, Morck! Spune că tu trebuia să fi murit.
Poate așa ar fi trebuit.
Carl!
Carl nu e aici.
Știu, doamnă. Și-a luat liber.
Bineînțeles… Prezintă-mi toate astea!
Ar trebui să-l las pe insp. Morck…
Prezintă-mi cercetările!
Desigur…
Pe lângă determinarea mișcărilor sale înaintea dispariției,
încercăm să aflăm cine era Merritt Lingard.
Și cine era?
Era controversată.
Deci, n-ați aflat mai nimic?
Nu încă. Nu.
A avut loc un incident în casa Lingard.
Un incident?
Așa se pare.
Un tânăr care stătea acolo ilegal cu două femei
a fost internat la spital cu traheea strivită.
- Pare dureros. - Încetează!
- Nu i-am strivit traheea. - Nici n-am zis asta.
Zic că n-am strivit-o, ci doar am învinețit-o.
Aș fi putut, desigur, s-o strivesc,
dar atunci n-ar mai fi putut vorbi.
Unde ai învățat așa ceva?
Am crescut într-o zonă dificilă din Siria.
Acum nu e dificil peste tot?
Sunt și locuri frumoase.
Înțelegi că nu ești în Siria și că nu ești polițist?
- Da, doamnă. - Aici îl asiști pe Carl.
Și e o adevărată plăcere.
Dacă s-ar întâmpla ceva în timp ce tu faci pe polițistul,
învinețind, nu strivind traheile oamenilor,
am plăti cu toții cu vârf și îndesat.
Desigur, doamnă! Înțeleg.
Bine. Să mă țineți la curent!
POATE AR FI TREBUIT SĂ MOR
Mama mă-sii!
I-aș cere banii înapoi agentului de PR.
Iar începi!
Sunt chirurgi buni aici. Poate îți coase unul gura.
N-ar fi mai bine să zici: „Carl, legendă ce ești, mulțumesc!
Îți mulțumesc enorm pentru computerul nou-nouț!”
„Orice pentru tine, Hardy! Cu plăcere!”
Interesant c-ai trimis-o pe Rose cu el!
E demoralizată, iar voi sunteți amici.
E așa fiindcă ești un dobitoc.
Există medicamente. Eu fac ce trebuie.
- Vrea să te impresioneze. - Nu cred.
- Mai prefă-te și tu! - Tu te pricepi mai bine.
Eu fac totul mai bine.
Da, în primul rând…
ăsta e un cormoran.
Bine, te cred pe cuvânt.
- Ce-i cu el? - Credem că e un logo.
- Nu mai spune! Al cui? - N-am găsit nimic.
Nici eu.
- Ce bine că verifici tu ce fac! - Mai degrabă muncesc în locul tău.
Am găsit un posibil motiv de răpire.
- Ea și Haig au supărat pe cineva. - E altul.
Ia zi!
E motivul universal al crimelor din istoria omenirii.
- Amorul? - Banii!
Vezi-ți de păsări! Familia era săracă.
Jamie Lingard era sărac.
Lila Lingard, născută Graham, era bogată. Familia ei avea bani.
De unde?
Din moșteniri. Suntem în Marea Britanie.
Să înțeleg că ai urmărit cardul cu care a plătit cazarea.
- Ai înțeles bine. - Și?
E legat de un cont fiduciar la Banca Channel Islands din Jersey,
unde urma, din păcate,
ca și banii bogătașilor care stau acolo, a dispărut.
Ai găsit tu motivul? Că a fost răpită
ca să i se fure banii cumva?
Excelent, Watson!
- Bună dimineața, James! - Dr. Loo, e miercuri deja?
Nu, dar RMN-ul arată atât de promițător, încât am adăugat o ședință.
- Futu-i! - Îți place să stai în pat mereu
Da, acolo se petrec lucruri bune!
Cine ești? Și de ce îmi deranjezi ședința?
E Carl, fostul meu partener.
- Ești gay! - În poliție.
Atunci, trebuia să spui „în poliție.”
În zilele noastre, trebuie să ajuți omul!
Ce-i cu recuperarea?
Doctorul a zis că atât poate să facă.
Ești optimismul întruchipat!
Și eu sunt doctor.
I-am spus lui James luna trecută că eu îl cunosc mai bine,
și, prin urmare, el nu știe că ar putea merge din nou.
- „Ar putea”. - Depinde cum se recuperează.
- Până acum a mers bine. - Până acum.
- Și de când e așa? - Nu de mult.
- Aș începe la câteva zile după operație. - Zile? Bine.
Dacă aștepți prea mult, corpul uită.
Aceste patru luni au fost fructuoase.
Îi zice „recuperare”,
dar de fapt ea se uită cum cad eu și o înjur, zi de zi.
Eu n-o să râd, iar tu n-o să înjuri, altfel știi ce se întâmplă!
- Măi! - Progresezi!
Poți să simți?
Un picuț.
Poți pleca!
Da.
Te pup vesel!
Stâlcește-l, te rog!
Carl, Moira vrea să te vadă!
Bine.
- M-ai auzit? - Da, și m-a văzut.
Deseori, cel mai banal și insignifiant detaliu
duce la soluție.
Cotidianul, sau ieșirea din cotidian.
După patru ani, e greu să reconstruiești viața unui om,
așa că ne îndreptăm către cele întâmplate chiar înainte.
Dar, în acest caz,
o să privim mai în urmă…
- Pentru Dumnezeu, Carl! - …și o să…
Adorm la cursul tău de criminologie.
Treci la banii lui Merritt!
Așa face un îndrumător!
Te descurci fantastic!
Bine.
Ce ziceți despre teoria lui Hardy, că Merritt avea bani?
Avea un cont fiduciar.
S-a folosit de el până când a dispărut.
Nu știm ce se întâmplă dacă moare.
Să presupunem că îi revine lui William!
- Cam multe presupuneri! - Nu ne ajuți!
Ai putea să stai în fund? Arăți ca un cap tăiat.
Mai ești supărat că nu ți-am zis de recuperare?
- Nu-s supărat. - Era să dai apă la șoareci.
Marș! Puteai să spui ceva.
Am făcut o clismă, e bine?
Da, că m-ar fi înveselit! Aia crede că o să poți merge.
Crede c-o să mă pot mișca. E o diferență.
Totuși, ar fi fost frumos să știu.
Dacă William nu poate gestiona fondul, cine ar putea?
Ar fi gestionat de către tutorele legal.
Ți-a spus că e tutoare.
- Așa e. - Cine?
- Exact așa! - Exact așa!
- Unde mergem? Cine e femeia aia? - Îți spun în mașină.
Am câștigat?
Alo!
Alice, intră!
Așază-te, vin imediat!
- Ai pânze de păianjen. - Nu-s ale mele.
Poate cade vreun păianjen pe vreunul dintre pacienți!
S-ar putea.
Am auzit că aduc noroc când îți stau în păr.
Nu, nu cred că e adevărat.
Să presupun că ai văzut ziarul?
- Eu te-am avertizat. - N-ar trebui să-l ajuți?
Pentru asta, ar trebui să vină!
- Adică? - Ieri nu a venit.
Doamne, Carl!
Mi-ar plăcea să-i pun ștampila și să-l las dorului,
dar, dacă se întâmplă ceva, e vina mea că lucrează.
- Deja lucrează. - Aia tu ai decis.
E o idee bună să-l ții închis în subsol,
fiindcă dacă iese în lume așa de furios…
Deja a agresat un jurnalist.
Mai mult l-a împins.
Ce se întâmplă când împinge un suspect? Sau un coleg?
Dacă-și face lui rău?
Carl e cum e, dar nu ar face așa ceva.
Ești tu sigură?
Te-ai bazat pe ideea
că-s cazuri vechi, nu activitate operativă,
și acum tragi ponoasele, așa-i?
Poate că nu vă agreați.
- Adică? - Și de asta nu vine.
Nu toți psihologii se potrivesc cu pacienții.
Foarte adevărat.
Poate că o să răspundă mai bine cu alt psiholog.
S-ar putea.
Sugerez să mai cauți, să vezi cu cine se potrivește!
La cum îl știu, i-ar plăcea să descoperiți împreună.
Încerc să fiu pragmatică.
Nu-mi bag nasul unde nu-mi fierbe oala.
Transmite-i „pa-pa”!
- Morck, la dr. Wallace. - Vă știu!
Scuze, n-aveți voie!
Lăsați-i să-și facă treaba! Sunați la Wallace!
- Nu cred că aveam programare. - N-aveam.
Zic să închideți ușa!
Nu îmi spuneți de ce mă deranjați?
Luați loc, vă rog!
De ce-i permiteți lui William Lingard să stea aici gratis?
Nu-i permit nimic.
E un aranjament.
El are unde sta, eu pot să-i observ starea într-un mediu propice.
- „Propice” însemnând confortabil? - Categoric!
Cui îi e bine într-un depozit, cum e-n majoritatea instituțiilor?
William!
Cred că ați adunat o grămadă de date în cei patru ani de când e aici.
Multe, da.
Și adaug că starea lui William s-a îmbunătățit semnificativ.
Spuneați altceva data trecută.
Pesemne n-ați auzit bine.
Sankt-Moritz. Frumos!
William!
Ați zis că-mi puteți interzice să vorbesc cu el
fiindcă îi sunteți tutore legal.
Sunt, într-adevăr.
Și ce înseamnă asta?
Înseamnă, pe scurt,
că eu iau toate deciziile pentru el.
De pildă, unde să-și aloce finanțele?
Nu cred că înțeleg.
Eu cred că înțelegeți.
- Atunci, nu-mi place ce insinuați. - Și ce insinuez?
Că fur banii unui pacient, ceea ce e absurd.
E foarte frumoasă.
- Ce se întâmplă aici? - Nu se simte bine.
Vă rog să plecați!
- Poliția! Verificăm ce face. - Nu-mi pasă. N-aveți voie aici.
- Ce are? - Vai de capul meu!
Ca tutoare, chiar și cu împuternicire,
pot doar să contactez administratorul.
Dar n-am de ce, căci am grijă de el în toate privințele.
Doar că administratorul a dispărut de patru ani.
De asta, banca a dat unui avocat administrația contului.
Da, Banca Jersey.
Unde o fi, da.
- Rose, ajută-mă! - Nici vorbă!
Nu ți-am cerut voie.
Ascultă, prietene, mai bine te dai la o parte!
Mulțumesc!
- Bun. - Să-l întoarcem!
- Bine. - Ai grijă!
Să zicem că percheziționez biroul!
Ce șanse am să găsesc
un carnet de cecuri sau un card pe numele lui William?
Nicio șansă.
Fiindcă n-o să percheziționați nimic fără mandat.
- Ce răspuns dubios! - Adică?
Puteați să ziceți „niciuna” și gata.
Fiind împuternicită, am dreptul să le dețin.
Da, dar ați zis că dv. îi plătiți cheltuielile
ca să vă puteți îmbogăți cunoștințele.
Eu doar subliniez că există reguli.
Dacă aș retrage bani din contul lui,
ar trebui să justific tot.
Da, cum ar fi ITP-ul unui Mercedes SLC 250D.
Așa ceva ar declanșa imediat un audit.
Dar, vă rog, distrați-vă!
Fără rude care să se plângă, nu sunt șanse să observe cineva.
Există mari șanse să observe banca.
Există sisteme care îi alertează dacă cineva depășește limita.
Câți pacienți sunt moștenitori bogați?
Acum puteți pleca!
Nu sunteți impertinent, ci ordinar.
Cum i s-ar părea unui procuror
să audă că, la scurt timp după dispariția lui Merritt Lingard,
ați apărut, i-ați luat fratele și ați început să-i cheltuiți banii?
Afară!
Și când o să afle finul dv. anturaj,
să-mi trag una…
S-a zis cu dv.!
- Cu mine? - Da.
Știți pe cine cunosc eu în anturajul dv.?
Nu, și mi se rupe,
așa că puteți să vă păstrați indignarea
pentru proces, bine?
- L-au drogat. - E bine.
- A fost sedat. - Pentru ce?
Uneori, dacă e agitat, îi dăm niște Thorazine sau Haldol.
Uneori, sau chiar înainte să venim noi? Câți pacienți ați mai sedat?
Toți sunt sedați.
Pe bune!
Unde e William?
- Urcați-l în mașină! - Nu aveți…
Nu.
Nu, deja aveți destule probleme.
Nu cred că așa ați plănuit.
Cred că așa a evoluat după ce l-ați luat pe William.
Odată ce ați început și ați simțit gustul
banilor obținuți ușor, nu v-ați mai putut opri.
Apoi, ca majoritatea delapidatorilor,
ați dormit ca un prunc
spunându-vă că-i meritați.
Aș vrea să vorbesc cu avocatul.
Nu știu cum să-ți spun cât îmi doresc să nu regret ce fac.
Nu i-am făcut bagajul, așa că are nevoie de o periuță de dinți…
Jasper!
Pe Jasper l-am văzut?
El era.
Îi trebuiau lucrurile esențiale, dar eu am văzut doar un bong.
De ce nu l-ai rugat să mă aștepte?
Fiindcă mi-ai tot zis să-mi văd de treaba mea.
Nu și când vezi o grenadă pe cale să explodeze.
- Stai calm, n-a explodat casa! - Mă refeream la Jasper.
Am înțeles metafora.
A fost rău la muncă?
Du-te dracului!
Hai, dă drumu' la desene!
Stai! Locuiesc și eu aici.
Nu-i nevoie să-mi amintești!
- Am voie să-mi fac griji! - Mi se rupe!
Rezolvă-ți problemele! Nu mai poți să le amâni!
Zise ăla care de opt ani își dă doctoratul în Wittgenstein!
E Kierkegaard, țăranule! Nu mă asculți niciodată?
Ar trebui! O temă a lui Søren e motivul pentru care ne trezim.
Unul care e doar al nostru. Adevărul fiecăruia.
- Vrei să-l știi pe al meu? - Nu.
Trăiesc bine.
Am studiile, muncesc, am prieteni, hobby-uri. Tu ce ai?
Dacă ai prieteni și hobby-uri, de ce dracu' ești mereu aici?
Da, vreau, mersi!
Bravo, nesimțitule!
Și, ca să știi, fac cursuri de desen.
Am întâlnit și o femeie drăguță acolo. Portugheză sau braziliancă.
Flirtăm. Mă rog, eu flirtez cu ea.
Ea nu prea vorbește engleză.
Ideea e că trebuie să-ți găsești adevărul, Carl!
Mai ales pentru binele meu.
Ai terminat? Îmi plăcea mai mult când o citai pe Yoko.
Dispari și gândește-te la ce am zis!
Aoleu!
Nu adormi pe canapea! O să te trezești și mai deprimat.
- Unde te duci? - La spălătorie.
Până nu se închide.
Spală-ți rufele în timpul liber! Ai un serviciu de făcut!
Nu sunt rufele mele, ci ale lui Merritt.
Fac ce mi-ai zis. Cercetez cotidianul.
Ce anume?
- O să ți se pară prostesc. - Sunt convins.
Dar spune-mi, oricum, sau te dau afară
și o să poți să fii iarăși clovnul zdrențelor de sus!
Carl! Nu se cuvine să zici așa ceva!
Ce, „clovn”?
Nu, „zdrențe”.
Poți să zici așa ceva la bar, dar nu și la serviciu!
- Există reguli. - Chaucer are voie.
Nu suntem în Anglia Veche, iar tu nu ești Beowulf.
Cine? A scris Poveștile din Canterbury…
Spune, soție din Bath!
M-am uitat iar prin chitanțele și extrasele ei de cont.
Dar am verificat încă un an și am observat un soi de tipar.
Făcea cumpărături în zona procuraturii.
Are sens, fiindcă acolo unde locuiau ei nu erau magazine.
Avea sens ca, după muncă,
să facă cumpărături înainte să se ducă acasă.
Dar mi-a sărit în ochi că s-a dus undeva,
la o spălătorie lângă Cowgate, care nu era în zona ei.
Inițial, am zis că nu e ciudat.
Cineva ca Merritt e pretențioasă, fiindcă are haine scumpe.
S-ar fi dus acolo unde știe că au grijă de lucruri.
Dar spălătoria asta nu era așa.
A fost doar o dată, din ce văd,
deși ea se ducea la cea de lângă serviciu.
Era clienta lor de ani de zile.
Ce căuta dincolo?
Iar asta, cu o săptămână înainte să dispară.
Ia-l și pe Akram!
Bine!
Suntem agenții Dixon și Salim. Dv. sunteți proprietara?
Da.
- Sunteți Shirley Atkins? - Despre ce e vorba?
Am o chitanță de acum patru ani.
Îmi puteți da detalii despre client?
Mă uit, dar mă îndoiesc că pot.
Nu țin evidența atât de mult.
Ce e asta?
- Știți că știu cine e! - Nu…
Credeți c-o să vă ajut s-o găsiți pe jigodie?
După ce i-a făcut lui Kirsty?
- O cunoșteați? - Aș fi vrut eu să nu!
- Era clientă? - N-a fost clientă.
Venise să ne ceară scuze mie și lui Keith, dar s-a fâstâcit.
Danny, fratele lui Kirsty, lucra atunci.
S-a uitat la el,
a zis că are nevoie să-și curețe haina
și apoi a plecat.
Și-a lăsat haina aici? O mai aveți?
Vorbiți serios? I-am dat foc.
- De ce să-și ceară scuze? - Întrebați-o pe fiică-mea!
Kirsty, ați zis? Unde o pot găsi?
În Pentlands.
La penitenciar?
Da, după ce era să fie ucisă în Saughton din cauza lui Lingard.
Inspectorul Mark Gilbey. Îl ții minte?
- Ar trebui? - Primul meu partener.
Era în misiune.
Un scandal în fața unui bar.
Nu părea grav, dar cineva a scos cuțitul.
Mark s-a trezit jos, plin de sânge.
A supraviețuit, dar s-a lăsat de poliție.
Nu știu ce puteam face altfel,
dar tot m-am simțit vinovată.
Încă mă simt așa.
Dar nu mi-am dorit să-i fi luat locul.
N-am zis asta. Nu chiar.
Ba cam da.
Ești bine, Carl?
Depinde cui îi ceri părerea.
N-am dus lipsă de păreri azi. Sunt destui oameni îngrijorați.
- Mă descurc. - Nu pentru tine.
Pentru reputația lor.
Un reporter umbla după un subiect.
Am exagerat.
Vor să te retragi.
- Credeam că tu decizi. - Așa e.
Deci, sunt în bătaia focului dacă se mai întâmplă ceva.
Doar nu te lași intimidată!
Nu face presupuneri, Carl!
Ne știm de multă vreme, dar acum discutăm
fiindcă părerile alea trebuie luate în seamă.
M-ai băgat în subsolul ăla cu un motiv.
Da.
Vreau să-ți faci treaba în liniște, fără să deranjezi.
Să fac treburi pe care nu le vrea nimeni, fără să mă vadă nimeni?
Ce treburi ar fi acelea?
De ce i-ai dat cazul lui Merritt Lingard lui Fergus Dunbar?
Fiindcă el urma la rând, bănuiesc.
- De ce? - Tu ai zis că e un caz important.
Avea toate atributele care dau palpitații șefilor tăi.
Nu se cerea un om competent?
- Fergus a anchetat foarte bine. - Și de ce i-ai luat cazul?
Nu s-au mai găsit probe și aveam nevoie de el în altă parte.
În altă parte.
- În altă clădire? - Asta a fost alegerea lui.
Eu îl agream.
Și uite așa, toată lumea a uitat de Merritt Lingard!
- Nu toată lumea. - Și atunci?
Ai fost sunată noaptea și ți s-a zis să închizi cazul?
Sunt prima femeie în postul ăsta,
iar pentru mine e important, da,
dar și pentru cine o să-l ocupe după mine.
Deci spui c-ai acceptat
ca să nu-ți periclitezi postul?
Nu asta spun. Nu sunt lașă.
Lupt atunci când trebuie, și știi foarte bine lucrul ăsta.
- Îți amintesc… - Nu e nevoie.
…că te-am scos din belele de mai multe ori.
Și aici, și afară.
Ai greșit atunci. Ai decis aiurea, ce-o fi fost!
Și vrei s-o dreg eu.
Nu, aș vrea să rezolvi cazul
fără să fii dat afară că ești nebun.
- Se poate? - Depinde.
Mă protejezi sau nu?
Dacă întrebi, înseamnă că n-ai fost atent.
Și mai lasă prostiile astea
alde „Eu trebuia să mor”!
Bună, Kirsty! Ia loc!
Îmi înscenați ceva ca să nu fiu eliberată condiționat?
- Nu. - O să ies în șase săptămâni.
- Te-ai comportat exemplar. - Da, întocmai!
- Te întorci la spălătorie? - Am spălat destule rufe, mersi!
O să plec cât mai departe posibil.
- S-o iei de la capăt? - Să dispar.
- Te temi. - Proastă aș fi să nu!
- Cine te-a atacat la Saughton? - Mi-a scos ochiul, deci n-aș putea spune.
Merritt Lingard a dispărut la scurt timp.
Am pus pe cineva s-o omoare.
- M-am răzbunat fiindcă era să mor eu. - Serios?
Am angajat un asasin care a aruncat-o peste bordul unui feribot.
Bun, deci am clarificat.
Cu plăcere!
Ce mai e?
Există momente
când unii sperie omul ca să tacă.
Și există momente în care îi închid gura direct.
Bine.
Mă uit la tine și la rănile tale, și văd că tu nu trebuia să fii avertizată.
Trebuia să fii ucisă.
Nu îți spun ceva ce nu știai. Ți-e foarte frică.
Ai informații.
I-ai zis lui Merritt sperând să fii eliberată, dar s-a întâmplat ceva.
Da, s-a întâmplat ceva.
M-a lăsat baltă.
Care era informația?
Eu nu depun mărturie în instanță.
Nu o să recunosc că am văzut ceva. Eu nu mai promit așa ceva!
Te înțeleg.
Da?
Am stat o vreme într-un adăpost pentru femei.
Înainte să fiu arestată.
Am cunoscut o femeie.
N-a stat mult acolo, dar ne-am împrietenit.
A zis că soțul a încercat s-o omoare, că a bătut-o.
I-a învinețit ochii și i-a rupt coastele.
I-a spart pometul.
Era convinsă că o s-o găsească în acel refugiu, așa că a plecat.
N-am mai văzut-o, nici nu m-am gândit la ea…
până n-a apărut la știri.
Pentru ce?
În cazul lui Lingard.
Soțul care și-a ucis soția. Finch?
Femeia era soția lui.
Andrea Finch.
Urma să depun mărturie despre Andrea și să fiu eliberată mai devreme.
Dar jigodia s-a răzgândit în ultimul moment…
și a zis că nu pot depune mărturie
fiindcă una ca mine nu e credibilă.
Doar că s-a aflat că discutam cu ea,
așa că am sunat-o…
și i-am spus…
că sunt în pericol.
Că primesc amenințări.
Cine s-a luat de tine?
Două zdrențe condamnate pe viață.
Au venit fluturând cuțitele, spunând că am enervat un barosan.
- Cine le-a plătit? - Nu știu.
Au primit 500 de lire la caiet și un nume în sacul de rufe.
De ce să te amenințe pentru ceva ce nu știe nimeni că știi?
Unii de aici îl cunosc pe Finch, și știu că am vorbit cu tine.
Acum trebuie să mă ajuți!
Ce a făcut Merritt?
De unde mă suni?
Din celulă.
- Pe un telefon de contrabandă? - Ce contează? Acum ți-am spus!
Ți-am spus că n-am ce face!
Nemernico!
Ești drogată?
Sunt îngrozită.
Ești drogată?
Ce te așteptai să fac?
Doamne!
A închis.
Și ce era să fac?
Nu m-ai lăsat să mă folosesc de Kirsty.
Nu te-ar fi ajutat. Ar fi făcut mai mult rău, de fapt.
Kirsty a fost înjunghiată.
Doamne!
- Cât de grav? - Nu știu.
E în viață, dar e în comă.
Viața lui Kirsty e rezultatul multor alegeri proaste.
Niciuna nu are legătură cu tine.
Zi asta rudelor ei! Precis o să le aline.
Prima i-a scos ochiul,
a doua i-a perforat plămânul, a treia i-a trecut pe lângă inimă.
Doar trei răni. Două au ajuns la țintă, a treia a fost foarte aproape.
Aș fi putut să jur că e mâna unui profesionist.
Și nu-s profesioniști în închisoare?
Sam Haig la telefon!
- Kirsty! - Alo?
Bine.
- Merritt? - Să vorbim!
Zi-mi unde și când!
Subtitrarea: Clara Lițescu