-Paul Evans? -Ledsen.
Jag behöver inte det ni säljer.
-Och jag har absolut inte råd. -Vi köper.
-Sam Haig. -Vad är det med honom?
-Var det du som hittade honom? -Ja.
Han är intressant i ett fall vi utreder.
-Sam har varit död i fyra år. -Ja, den 26:e september.
En Merritt Lingard försvann den 27:e.
-Okej. -De hade en relation.
-Vad för slags relation? -Vi försöker reda ut det.
Är det adrenalinet? Är det faran som lockar?
Nej, klättring kräver fokus. Det är snarare meditation.
Medan man hänger i fingertopparna?
Ja, man förstår det nog inte om man inte provat.
-Är Haig med här? -Ja.
-Vem är Haig? -Här.
-En sorglös typ? -Han blev arg när jag tog fotot.
-Får jag det? -Ja.
Tack. Berätta hur du hittade honom.
Jag åkte dit tidigt en morgon för att fota till hemsidan.
Då såg jag Sams bil på parkeringen.
-Hur tidigt? -Innan grinden hade öppnats.
Jag hade egen nyckel, men det innebar att Sams bil hade varit inlåst den natten.
Vet du hur han föll? Utöver att han släppte taget?
Allt jag vet är att han bröt mot min huvudregel.
Klättra aldrig ensam.
-Varför gjorde han det? -Vet inte.
Han hade kanske sett för många Alex Honnold-videor
och ville friklättra uppför klippan.
Ja, som en jävla idiot.
-Ta för er. -Tack.
Gillade han att ta risker?
Sam? Hela hans liv var en enda stor risk.
Han föredrog nog ordet "äventyr".
Han dök upp en dag i jakt på distraktion.
Han var utled på att utreda mördare, eller vad det nu var.
Om man tror på det.
-Gillade du honom inte? -Jo.
Men jag älskade inte hans vänskap med Paul.
-Varför? -Han var psykopat till exempel.
-Chloe, sluta. -Det var han.
Jag blev inte förvånad över fallet, bara lättad att Paul inte var med.
Han visste att du ogillade att han var här.
-För att han jämt var här. -Han var ensam.
Som man sår, får man skörda.
-Var han ansvarig för sin egen död? -Den var oundviklig.
Jag vet inte om Sam hade en relation med den där…
-Merritt Lingard. -Ja, den där Merritt.
Men om det var personligt nämnde han det inte.
Var det yrkesmässigt skulle han aldrig ha sagt nåt.
Vi vet inte än.
Nämnde han nånsin nån? Andra vänner? Familj? Flickvän?
Han var ensam. Jobbade han inte, så var han här eller på klippan.
Ja, med Paul.
Okej.
Vi har stört er länge nog. Tack.
Hur ofta klättrade uppför Sam klippan?
En gång i veckan.
Nån särskild veckodag?
Nej, men han väntade tills det var mindre folk.
-Hur lång tid tar det att nå toppen? -För Sam, 45 minuter.
-Längre om han friklättrade. -Hur så?
Man är försiktigare utan rep.
-Tack. -Visst.
Han klättrade ända upp utan rep.
Det känns mindre som mord, mer som "vad fan väntade du dig?".
Det finns minst ett dussin skyltar med parkens öppettider på.
Det står att grinden låses och att bilen inte kan köras härifrån.
-Han struntade i dem. -Sam Haig föll på söndagen.
Vi vet det, för han hittades på måndagen när Paul såg bilen på parkeringen.
Sam klättrade en gång i veckan. Det tar 45 minuter, en timme om man friklättrar.
Jag fattar.
Han visste att han inte hann. Så varför gjorde han det?
Antingen var han galen, som kvinnan sa, eller så blev han knuffad.
Återigen, varför?
Jag vet inte, men svaret finns i hans samröre med Merritt, inte här.
Han hade inte bilnycklarna.
Han bil var låst med utrustningen inuti, men nycklarna hittades aldrig.
Inte i skåpen på klättercentrat,
inte på hans kropp och inte här där han landade.
-Jag säger inte emot. Allt är fel. -Uppenbart fel.
Precis som med Merritt.
Om fakta ignoreras där jag kommer ifrån, är det inte på grund av inkompetens.
SAM HAIG SAM HAIGS FIENDER
-Sam Haig. Jag var osäker på om du kom. -Jag stannar inte.
Du måste sluta plåga min sekreterare.
-Är det Sabrines ord? -Det är mina.
Okej.
Jag vill inte diskutera mitt jobb med en journalist.
Uppfattat.
Tja…
Tack för att du kom och berättade det personligen.
Jag kan lika gärna äta nåt.
Löksoppan lär vara fantastisk.
-Du gör inte personporträtt. -Inte nu längre, nej.
-Du täcker organiserad brottslighet. -Ja.
-Så varför vill du skriva om mig? -Det vill jag inte.
Du sa själv att du inte är min grej.
-Idén föddes på ett möte. -Jaha.
Min redaktör såg ditt uttalande på tv.
Det om hur ingen slipper helt undan. Han tyckte att du kunde vara intressant.
-Men inte du? -Jag gjorde det jag gör.
-Jag hittade en del intressant. -Men?
Men det jag inte hittade är kanske intressantare.
-Som vad? -Som din bakgrund.
-Särskilt Mhòr. -Varför särskilt Mhòr?
Du pratar inte om det.
Du pratar om dina studier. Du pratar om jobbet.
Jag hittar inget där du pratar om dig själv.
Jag är det minst intressanta med mitt liv.
Det undrar jag.
Olikt de flesta kurerar jag inte mitt privatliv.
-Jag håller det privat. -Jag förstår, du vill förbli en gåta.
Du, Sam. Skitsnack.
Fimpa gulliga killen-prylen och kom till saken.
Du tror att det finns nåt ruttet på min avdelning.
Nåt som har att göra med, jag vet inte, organiserad brottslighet.
Det var därför du ville träffas. För att syna mig.
Jag hade gjort detsamma.
Så finns det nåt?
Nåt ruttet i Danmark?
Jag vet inte, men eftersom du frågar gör du nog det.
Din pappa är fiskare. Du vet att en båt med en svag punkt i skrovet
är samma sak som en båt med en läcka.
Är jag den svaga punkten eller läckan i din fantastiska metafor?
-Du är kanske bara på en läckande båt. -Du är gåtan.
-Är jag? -Snarare som en fantom.
Byline i en massa rubriker. Mängder av utmärkelser.
Men…
…ingen biografi.
Inga sociala medier. Inga nytagna foton.
Jag blir fet på bild.
Med tanke på vilka och vad du skriver om krävs nog viss försiktighet.
Bara om jag vill fortsätta leva.
Jag kan inte vara mitt eget ämne.
I det avseendet sitter du och jag i samma båt, så att säga.
Smaklig spis, mr Haig.
Hallå?
-Hejsan. -Behöver du hjälp?
Ja, det vore snällt. Tack.
Ja, bara…
-Vart ska det? -Bara dit bort. Förlåt.
-Jisses. -Det är tyngre än det ser ut.
Andra hållet.
Okej, nu så. Jag tar bara tag i det.
-Oj. -Ja.
-Har du det? -Ja.
Ja, coolt. Tack.
-Så jag söker… -Vänta.
Okej.
Jag söker Carl.
För att…
Vi hade bokat ett möte, som han förstås missade.
Jag tänkte berätta hur det känns för mig.
Och du är?
Rachel Irving. Jag samarbetar med HR.
-Du är dr Sonnenbergs vikarie. -Du borde bli polis.
Jag hörde Carl säga till nån att du var trevlig att se på, så…
Är det en pissoar?
Så kommer Sally tillbaka?
Dr Sonnenberg.
Jag tror inte det.
Gick du hos henne?
Kanske för din OCD?
Inte nu längre. Jag gick bara dit en eller två gånger.
Kanske några fler gånger, men det var ett tag sen.
Hon var trevlig.
Jag hade lite PTSD.
Utöver OCD:n.
Och lite ADHD. BED.
Oj, du fick hela alfabetet.
Ja, jag fick jackpott.
-Hjälpte tennisbollarna? -Nej, inte direkt.
Men hon verkade entusiastisk, så…
Jag fick ett fast handslag.
-Och hur mår du nu? -Bättre.
Inte fullständigt bra. Jag får flashbacks ibland, men…
-Ja. -Ingen fara.
-Du måste inte prata om det. -Tack.
-Det verkar vara ett stort fall. -Ja.
Jag trodde att han överdrev.
Nej, Carl ljuger inte.
Inte om viktiga saker åtminstone. Bara om sig själv.
Är inte människans natur sån? Vi skyddar oss själva.
Jag ser den mer som obeslutsam, nedslående och depressiv.
Vad heter du?
Rose.
Rose, vi har precis träffats så ta det som du vill,
men en mörk källare är kanske inte det bästa stället för dig.
Jag tror att jag mötte henne en gång, Merritt Lingard.
-Genom jobbet? -Nej, på en fest.
Med ett ex. Alla advokater känner varandra.
-Hur var hon? -På sin vakt.
Tja, jag borde sticka vidare. Om du ser Carl…
Jag åkte med under en biljakt när vi körde på en fotgängare.
Ferry Road? En pensionär?
Det beklagar jag. Jag minns det.
Jag också. Det är det som är problemet.
Vad skulle jag hälsa Carl?
Det kvittar. Varför bry sig? Han ignorerar det ändå.
Han känner sig nog ansvarig.
För vad?
Allt.
Det var trevligt att träffas.
Oj.
Du skojade inte om handslaget.
Det är inte så ovanligt.
Sam Haig träffade många av sina källor på hotell av olika slag.
Men försvann de senare? Eller, som i vårt fall, dan efter Sam dog?
Jag har ingen aning.
Jobbade han på nån story med Merritt? En som utsatte henne för fara?
Då är det här det första jag hör om det, men det är inte heller ovanligt.
-Men du var hans redaktör. -Jag visste inte allt han gjorde.
Sam måste tänka på sin säkerhet.
-Hur funkade det? -Vi pratade, men sågs sällan.
Han bodde på landet och hade kontantmobil.
Jag vet inte om han ens hette Sam Haig.
Vi hade en armlängds avstånd-relation.
Men du måste ju ha vetat vad han jobbade på.
Inte förrän han var redo att berätta. Till dess körde han sitt eget race.
-Jag förmodar att han antecknade? -Säkert.
Men var han förvarade dem…
Den informationen dog med honom, och det var nog bäst så.
-Var du inte alls nyfiken? -Jag var jäkligt nyfiken.
Och det gjordes stora ansträngningar för att hitta nåt av hans arbete,
men inget hittades.
Det i sig är märkligt.
Återigen, inte om man visste vilka Sam umgicks med.
Tror du nån av dem knuffade ner honom?
Det här kan låta överraskande från nån som jag,
men allt är inte konspirationer.
Som Freud brukade säga, ibland är en cigarr bara en cigarr.
-Och ibland är den en stor pulserande… -Tack för att du tog dig tid.
Tack.
Jag tänkte ringa så du fick se vårt nya hem.
Ja, det stämmer. Vi sitter nere i källaren.
Gott om förvaring.
Hjälmar, dem får man inte glömma.
Där har vi höjdarens skrivbord, Akrams skrivbord och mitt eget.
Här borta har vi badrumsdelen.
Vi har mysiga duschar, ett vidrigt handfat
och så hemska toaletter att råttorna undviker dem.
Jag visste inte ens att det här fanns. Det är från före min tid, antar jag.
Får jag lite papper?
Jag är ledsen för att jag bröt ihop senast.
-Tack för att du sa ifrån. -Är det tavlan?
Ja, vill du se den?
Nej, fler pissoarer. Visst fan vill jag se den.
-Vad är grejen med skarven? -Vad?
Skarven. Fågeln på kepsen.
-Nej, det är en boobrie. -Det är en skarv. En verklig fågel.
Det är ingen jävla myt som bor i sjöar och äter uttrar.
-Kan fåglar äta uttrar? -Inga verkliga. Den byter form.
Ibland är den en insekt som suger hästblod.
-Är det sant? -Ja, men det där är en skarv.
-Hur vet du det? -För att jag är fiskare, eller var det.
Vad gör den på tavlan?
Oavsett fågelart tror jag att den åt Merritt.
Va?
William Lingard såg nån i en sån keps två gånger.
-På båten och hemma. -Hemma?
Det var visst nån som strök runt deras hus.
-"Visst"? -William kommunicerar inte så bra.
Så han tecknade den här efter att han rymde från Egley House,
och den här precis innan hon försvann.
Kan du skanna båda och skicka dem till mig?
Okej.
Kommissarien. Dennis Piper. Jag var på din presskonferens.
Lyckost.
-Jag undrar om du hört nyheten. -Vilken?
Om assistent Andersons fästmö. Han som dödades i Leith Park.
-Jag vet vem han är. Vad är det med henne? -Hon födde en liten flicka idag.
-Har du nån kommentar? -Ja, dra åt helvete.
Ingen hälsning till henne? En ursäkt, kanske?
Hon klandrar dig, Morck. Hon säger att du skulle ha dött istället.
Det skulle jag kanske.
Carl.
Carl är inte här nere.
Jag vet, chefen. Han tog lite ledigt.
Givetvis gjorde han det. Dra det här för mig.
-Jag borde nog låta kommissarie… -Dra det bara.
Ja.
Utöver att kartlägga vad hon gjorde veckorna före försvinnandet,
försöker vi förstå vem Merritt Lingard var.
Och vem var hon?
Hon var…kontroversiell.
-Med andra ord har ni inte mycket. -Inte än, nej.
Det har varit en incident i Lingards hus.
-En incident? -Tydligen.
En ung man som ockuperade huset ihop med två kvinnor
togs in på sjukhus med en krossad luftstrupe.
-Det låter smärtsamt. -Lägg av.
-Jag krossade inte hans luftstrupe. -Det sa jag inte.
Jag krossade den inte, jag klämde bara till den.
Jag kunde naturligtvis ha krossat den, men då hade han inte kunnat prata.
Var lärde du dig såna tekniker?
Jag växte upp i en hård del av Syrien.
-Är inte hela Syrien hårt numera? -Delar av det är mycket vackra.
Du vet att du inte är i Syrien, och att du inte är polis.
-Ja, chefen. -Du ska assistera Carl.
Och det är ett rent nöje.
För om nåt skulle hända när du är där ute och leker polis,
och klämmer men inte krossar halsar,
får vi alla ett riktigt helvete.
-Naturligtvis. Jag förstår. -Bra. Håll mig uppdaterad.
DET SKULLE HA VARIT JAG
För helvete.
Jag hade krävt min PR-person på återbetalning.
Nu börjas det.
De har bra kirurger här. En av dem kan sy ihop munnen på dig.
Tänk om du istället sa: "Carl, din satans legend. Tack."
"Tack för min splitternya jävla dator."
"Allt för dig, Hardy. Varsågod."
-Det är intressant att Rose kom med den. -Hon är låg och ni två är bundisar.
Hon är låg för att du är en fitta.
Det kan medicineras och då har jag hamnat rätt.
-Hon vill imponera på dig. -Knappast.
-Du kan fejka ibland. -Du var alltid bättre på det.
Jag var bättre på allt.
Okej, för det första…
-Det här är en skarv. -Okej, jag tror dig.
-Vad tänker vi? -Att det är en logga.
No shit, Sherlock. För vilka?
-Vi har inte hittat nåt. -Inte jag heller.
Vilken lättnad att veta att du kollar mitt arbete.
Jag gör det snarare. Jag har ett motiv för nån som kan ha tagit henne.
-Hon och Haig väckte fel björn. -Nåt annat.
Kör hårt.
Det är det universella motivet för alla brott genom historien.
-Kärlek? -Pengar.
Återvänd till fåglarna, för den familjen var luspank.
Jamie Lingard var pank.
Lila Lingard, född Lila Graham, var rik. Hennes familj hade pengar.
Varifrån?
Århundraden av döda släktingar. Vi är i Storbritannien.
Jag anar att du har spårat kortet hon använde på hotellet.
-Du anar rätt. -Och?
Det är kopplat till en fond i Channel Islands Bank på Jersey.
Tråkigt nog försvinner spåret där, precis som de rika jävlarnas pengar.
Ditt lysande motiv är att nån tog Merritt för att på nåt vis sno hennes pengar?
Vasst, Watson.
-God morgon, James. -Dr Loo, är det redan onsdag?
Nej, men din senaste magnetröntgen såg så bra ut att jag ville träna mer.
-Skit. -Gillar du att ligga i sängen jämt?
Alla hans favoritsaker händer där.
Vem är du? Och varför stör du min behandling?
Carl, min expartner.
-Så du är gay. -Polis.
Då skulle du ha sagt polispartner.
Numera får man hjälpa folk att tolka sånt.
Varför har ni sjukgymnastik?
Läkaren sa att han inte blir bättre.
Vilken jävla solstråle du är.
Jag är också läkare.
Jag sa till James förra månaden att den andra läkaren känner honom sämre
och vet därför inte att han kanske kan gå igen.
-Kanske. -Det beror på läkningen framöver.
-Hittills lovar det gott. -Hittills.
-Hur länge har ni tränat? -Inte länge.
Jag börjar helst nån dag efter operationen.
Nån dag? Okej.
Väntar man för länge glömmer kroppen.
Det har varit fyra bra rehabmånader.
Med rehab menar dr Loo
att se mig ramla och svära över henne varenda dag.
Jag skrattar inte, och du svär inte, för du vet vad som händer då.
-Hallå. -Framsteg.
Kände du det?
Lite.
Du kan gå nu.
Ja.
Tjingeling.
Banka skiten ur honom, om du vill.
Moira vill träffa dig på sitt kontor.
-Hörde du mig? -Ja, och hon såg mig.
Så det är ofta den tråkigaste, minsta detaljen som leder till en lösning.
Det banala, eller ett avsteg från det.
Efter fyra år är det svårt att rekonstruera detaljerna i nåns liv,
så vi söker oss till händelserna precis före brottet.
Men i det här fallet…
…måste vi leta längre bak.
-För helvete, Carl. -Vi måste se på…
Spara kriminologilektionen. Jag somnar. Kom till poängen. Merritts pengar.
-Det kallas att vara mentor. -Ja, du gör ett grymt jobb.
Okej.
Vad tror ni om Hardys "Merritt hade pengar"-teori?
Vi känner till hennes fond.
Ja, hon tog ut pengar från den fram till försvinnandet.
-Vi vet inte vad som sker om Merritt dör. -Vi kan gissa att William får allt.
-Fan, vad ni gissar. -Du är inte till nån hjälp.
Och kan du sitta upp? Du ser ut som ett avhugget huvud.
Är du fortfarande upprörd över rehaben?
-Jag blev inte upprörd. -Du såg gråtfärdig ut.
För fan. Du kunde ha sagt nåt.
-Ville du höra om lavemanget i morse? -Ja, det hade muntrat upp mig.
-Trollet tror att du kan gå. -Att jag kanske kan röra på mig.
-Det är skillnad. -Jag hade ändå gärna fått veta det.
Om William inte kan sköta fonden, vem skulle då göra det?
Den skulle ha skötts av hans förmyndare.
-Hon sa att hon var hans förmyndare. -Det gjorde hon.
Vem är "hon"?
-Precis så sa hon. -Precis så sa hon.
-Vart ska vi? Vem är "hon"? -Jag berättar det i bilen.
Vinner jag?
Hallå?
Alice, kom in.
Slå dig ner. Jag kommer strax.
-Du har spindelväv. -Inte jag, om man är noga.
En spindel skulle kunna ramla ner från taket på en patient.
Möjligen.
Det sägs betyda tur när en kryper i ens hår.
Nej, det tror jag inte stämmer.
Jag förmodar att du har sett tidningen.
Jag försökte varna dig.
-Ska inte du hjälpa honom? -Då måste han komma hit.
-Va? -Han kom inte igår.
Herregud, Carl.
Jag skulle vilja ge klartecken och släppa lös honom,
men om nåt händer får jag skulden.
-Han är redan lös. -Det är ditt ansvar.
Att sätta honom i källaren var en bra idé,
för att släppa ut honom med all den ilskan…
Han har redan misshandlat en journalist.
Det var en knuff.
Vad händer när han knuffar en misstänkt? Eller en kollega?
Eller gör nåt mot sig själv?
Carl är mycket, men det skulle han aldrig göra.
Är du säker på det?
För du förlitar dig på kryphålet att kalla fall inte är aktiv tjänst, men…
…det har redan bitit dig i rumpan, eller hur?
Era personligheter krockar kanske.
-Vad menar du? -Han går ju inte hit.
Alla samtalsterapeuter passar inte alla patienter.
Det stämmer bra.
Så Carl hade kanske svarat bättre på en annan terapeut.
Kanske det.
Jag förslår att du kollar runt och ser vem han klickar med.
Carl skulle älska att göra den upptäcktsresan med dig.
Jag försöker vara pragmatisk.
Inte min cirkus, inte mina apor.
Hälsa att jag sa tatty-bye.
-Kommissarie Morck söker doktorn. -Jag vet vem du är.
Ni får inte gå dit upp.
Låt dem göra sitt jobb. Ring på dr Wallace.
-Vi har inget möte inbokat. -Nej.
Du vill nog stänga dörren.
Tänker du berätta vad intrånget gäller?
Sätt dig, är du snäll.
Varför låter du William Lingard bo här gratis?
Jag låter honom ingenting. Det är ett arrangemang där han får ett hem
och jag kan observera honom i en mer gynnsam miljö.
-Med gynnsam menar du komfortabel? -Absolut.
Ingen frodas i en lagerlokal, vilket de flesta institutioner är.
William?
Du måste ha sammanställt jättemycket data under hans fyra år här.
En hel del, ja.
Williams tillstånd har dessutom förbättrats avsevärt.
Senast sa du att det förvärrades.
Du hörde nog fel.
St. Moritz. Trevligt.
William.
Du sa att du kan neka mig att prata med William
eftersom du är hans förmyndare.
-Det är jag. -Vad betyder det mer exakt?
I enkla drag fattar jag alla beslut som påverkar hans liv.
Som till exempel hur hans tillgångar används bäst?
Jag är osäker på om jag förstår.
Jag är säker på att du gör det.
-Jag gillar nog inte det du antyder. -Vilket är?
Att jag på nåt vis stjäl pengar från en patient, vilket är absurt.
Vilken vacker pjäs.
-Vad händer här? -Mannen mår inte bra.
Du måste gå nu.
-Polis. Vi kom för att se till honom. -Ingen av er får vara här.
-Vad är det med honom? -Jävlar, alltså.
Som förmyndare, även med juridisk fullmakt,
har jag bara rätt att kontakta fondens förvaltare.
Och det saknar jag skäl till då jag betalar all Williams omvårdnad.
Förutom att förvaltaren har varit försvunnen i fyra år.
Och därför tillsatte banken en advokat som agerar förvaltare.
Ja, Bank of Jersey.
Var den än är, ja.
-Rose, hjälp mig. -Absolut inte.
Jag bad inte om din tillåtelse.
Hör på, min vän. Du gör bäst i att akta dig.
Tack.
-Okej. -Vi vänder honom.
-Okej. -Försiktigt.
Ponera att jag genomsöker kontoret.
Hur stor är chansen…
…att här finns ett checkhäfte eller bankkort i Williams namn.
Obefintlig.
För du söker inte igenom kontoret utan beslut om husrannsakan.
-Det var ett lustigt svar. -Hur så?
Du kunde ha nöjt dig med "obefintlig".
Jag har juridisk fullmakt att ha de handlingarna här.
Ja, men du betalar för Williams vård i utbyte mot kunskapen han ger dig.
Jag påpekar bara att det finns regler.
Om jag skulle ta ut pengar från fonden måste jag redogöra för alla utgifter.
Ja, som den årliga servicen av en Mercedes SLC 250D, 2024 års modell.
Nåt sådant skulle utlösa en revision.
Men varsågod, roa dig.
Utan familj som kan klaga är risken liten att nån skulle märka det.
Risken att banken märker det är stor.
Det finns varningssystem om nån överskrider den tillåtna gränsen.
Hur många av patienterna är ensambarn från gamla pengar?
Okej, du kan gå nu. Du är värre än oförskämd. Du är plump.
Hur tar åklagaren det som får höra att kort efter Merritts försvinnande
dök du upp, förde bort hennes bror och började spendera hans pengar?
Ut härifrån.
Och när de flotta människorna i din värld får veta det, jävlar alltså…
Du är körd.
Är jag körd?
Har du nån aning om vilka jag känner i din värld?
Nej, och jag skiter i vilket,
så spara den här rättfärdiga harmen
till din rättegång. Okej?
De har drogat honom.
Han mår bra. Han har bara fått lugnande.
Varför?
Om han är orolig får han ibland lite Thorazin eller Haldol.
Ibland? Eller precis innan vi dök upp? Hur många andra patienter är drogade?
Allihop.
Jävlar.
Var är William?
-Sätt honom i bilen. -Ni saknar befogen…
Nej.
Nej, du är tillräckligt illa ute redan.
Jag tror inte att du planerade det.
Det hände nog bara efter hand som du skötte William.
Det var en sån grej, när du väl hade fått smak
för hur lätta pengarna var kunde du inte sluta.
Och sen, som de flesta förskingrare,
sover du gott om nätterna genom att intala dig själv att du förtjänar det.
Jag vill tala med min advokat.
Jag kan inte nog understryka hur mycket jag inte vill ångra det här.
Vi packade inget så han behöver tandborste och…
Jasper!
-Var det Jasper jag precis såg? -Ja.
Han skulle hämta lite viktiga saker, men allt jag såg var en bong.
Varför bad du inte honom att vänta?
För att du tjatar om att jag ska sköta mig själv.
Inte när en handgranat är på väg att detonera.
-Bara lugn. Lägenheten exploderade inte. -Jag menade Jasper.
Jag förstod metaforen.
-Dålig dag på jobbet? -Skit ner dig.
Se så, sätt på tuff-tuff-tågen igen.
-Jag bor också här. -Som om jag behövde en påminnelse.
-Jag får oroa mig. -Jag får strunta i det.
Du måste ta itu med saker. Du kan inte skjuta upp allt.
Säger han som är på år åtta av sin Wittgenstein-avhandling.
Kierkegaard, skitstövel. Lyssnar du aldrig? Det borde du kanske.
Ett av Sørens teman är vad som får oss att stiga upp på morgonen.
Nåt specifikt, för oss själva. Vår egen sanning.
-Vill du veta min? -Inte det minsta.
Jag älskar mitt liv. Jag har mina studier, lite jobb…
…vänner, hobbyer. Och du?
Om du har vänner och hobbyer, varför är du då alltid här?
Ja tack, jag tar gärna en.
Bra kast, skithög.
Och för övrigt har jag börjat på en krokikurs.
Jag har träffat en trevlig kvinna där. Portugisiska, eller kanske brasilianska.
Vi har flörtat. Eller jag har. Hennes engelska är inte så bra, hur som…
Poängen är att du måste hitta din egen sanning.
För allas skull, men främst för min.
Är du klar? Jag tror jag föredrog när du citerade Yoko.
Dra åt helvete, och tänk igenom det.
Jisses.
Somna inte på soffan. Du vaknar bara mer deprimerad.
-Vart ska du? -Kemtvätten.
Innan den stänger.
Sköt din jävla tvätt på fritiden. Vi har polisarbete att utföra.
Det är inte min tvätt. Det är Merritts.
Jag gör som du sa. Jag tittar på det tråkiga och banala.
Närmare precis?
-Du kommer att tycka att det är dumt. -Absolut.
Men berätta ändå, annars får du sparken
och kan återuppta rollen som pajas för fittorna där uppe.
Herregud. Du kan inte säga sånt.
-Vadå, "pajas"? -Nej, "fitta".
Säg det på puben, men använd det inte på jobbet.
-Det finns regler. -Det dög åt Chaucer.
Fast det här är inte medeltiden och du är inte Beowulf.
Beowulf? Chaucer skrev Canterburysägner.
Berätta det bara, frun från Bath.
Jag kollade Merritts kvitton och kreditkortsutdrag igen.
Men nu gick jag ett år tillbaka och jag såg ett mönster. Typ.
Butikerna hon gick till låg nära hennes jobb.
Det är logiskt, för det fanns inte mycket där de bodde.
Därför handlade hon eller gjorde ärenden innan hon åkte hem.
Men ett ställe hon gick till stack ut,
en kemtvätt nära Cowgate, så det är långt från hennes jobb.
Först tänkte jag: "Än sen?"
Merritt var säkert petig med sina kläder för de var så fina.
Hon borde ha ett stamställe där de kunde ta hand om fina saker.
Men det här är inget sånt ställe.
Hon var där bara en gång.
Däremot gick hon till ett dyrt ställe jättemånga gånger.
Enligt utdragen anlitade hon det i åratal.
Så vad gjorde hon på det andra stället?
Dessutom bara en vecka före försvinnandet.
Ta med dig Akram.
Coolt.
Jag är polisassistent Dixon. Det här är assistent Salim.
-Är du ägaren? -Ja.
-Är du Shirley Atkins? -Vad gäller det?
Jag har ett fyra år gammalt kvitto.
Jag undrade om du kan berätta nåt om kunden.
Jag betvivlar att jag kan hjälpa er. Jag sparar inget så länge.
Vad är det här?
-Ni vet att jag vet vem hon är. -Ursäkta…
Skulle jag hjälpa er hitta den här subban? Efter det hon gjorde mot min Kirsty?
-Kände du Merritt? -Jag hade helst sluppit det.
-Var hon kund här? -Nej, aldrig.
Hon skulle be mig och Keith om ursäkt, men hon fegade ur.
Kirstys bror Danny jobbade den dan.
Hon kastade ett öga på honom och låtsades att kappan behövde tvättas.
Och drog.
Du sa att hon lämnade in kappan. Har du kvar den?
Skojar du? Jag brände den.
-Vad skulle hon be om ursäkt för? -Fråga min dotter.
Du sa att hon hette Kirsty. Var hittar jag henne?
Inne på Pentlands.
Fängelset?
Hon sattes där när Merritt nästan fått henne dödad i Saughton.
Polisassistent Mark Gilbey. Minns du honom?
-Borde jag det? -Min första partner.
Han var på ett anrop.
Ett bråk utanför en pub.
Det verkade inte så farligt tills en kniv dök upp.
Sen låg Mark på marken i en blodpöl.
Han överlevde, men slutade som polis.
Vi kunde inte ha gjort nåt annorlunda, men jag hade ändå skuldkänslor.
Jag har det än.
Men jag har aldrig önskat att det var jag.
Det sa jag inte. Inte precis.
Jo, på sätt och vis.
Mår du bra?
Det tycks finnas åsikter om det.
Jag har fått min beskärda del idag. Rätt många här oroar sig.
-Jag mår bra. -Inte för dig. För sina rykten.
En journalist ville ha en story. Jag överreagerade.
De vill få bort dig.
-Jag trodde det var ditt beslut. -Det är det.
Så jag står i skottlinjen för eventuella nya katastrofer.
Du låter dem väl inte påverka dig?
Ta inget för givet.
Vi har känt varandra länge, men nu är det ett argument
för att lyssna på åsikterna snarare än att ignorera dem.
Du satte mig i källaren av en anledning.
Ja, jag vill att du sköter ditt i tysthet utan att störa mig.
Syns jag inte, så finns jag inte, medan jag gör nån annans skitgöra.
Vilket skitgöra skulle det vara?
Varför gav du Merritt Lingard-fallet till Fergus Dunbar?
Antagligen för att han stod på tur.
-Hur så? -Du sa själv att det var stort.
Det hade allt som dina överordnade blir till sig över.
Då behövs det nån bra.
-Hans utredning var gedigen. -Varför plockade du då bort honom?
Fallet kallnade och jag behövde honom nån annanstans.
Nån annanstans.
-Utanför huset? -Det var hans val, inte mitt.
-Jag gillade Fergus. -Och vips så glömde alla Merritt Lingard.
-Inte alla. -Så vadå?
Ringde nån mitt i natten? Sa nån åt dig att sluta leta?
Jag är första kvinnan på den här posten,
och det är viktigt för mig,
men det är även viktigt för mina efterföljare.
Gick du med på det för att inte äventyra din viktiga post?
Det är inte alls vad jag säger. Jag är ingen jävla fegis.
Jag pressar när jag behöver det, och det vet du också.
-Måste jag påminna om… -Nej.
…att jag har räddat ditt skinn mer än en gång.
Här inne. Där ute.
Du gjorde ett misstag då. Du fattade ett dåligt beslut.
-Och nu vill du att jag fixar det. -Nu vill jag att du löser det.
Utan att bli utkastad för att du är galen.
-Är det möjligt? -Det beror på.
Har jag ditt stöd?
Om du måste fråga det, har du inte lyssnat.
Och sluta säga sentimental sörja som: "Det skulle ha varit jag."
Hej, Kirsty. Sätt dig ner.
Är det här nån jävla fälla? Ska ni sabba min frigivning?
-Nej. -För jag släpps om sex veckor.
-Du är en mönsterfånge. -Ja, det är jag.
-Ska du tillbaka till kemtvätten? -Ingen mer tvätt för mig, tack.
Jag ska så långt bort jag kan.
-Ska du börja om? -Försvinna.
-Du är rädd. -Annars vore jag en idiot.
Vem misshandlade dig?
Eftersom de började med att hugga mig i ögat, vet jag inte.
-Merritt Lingard försvann efter det. -Ja, för att jag fick henne mördad.
-Hämnd för att hon nästan fick mig dödad. -Verkligen?
Jag lejde en torped som följde henne ombord på en färja och kastade i henne.
-Då var det löst. -Det var så lite.
Va?
Det finns tillfällen när man vill skrämma nån till tystnad.
Och andra tillfällen när man hoppar över det ledet och tystar dem.
Okej.
Jag ser på dig och dina skador.
Det var inte tänkt som en varning.
De avsåg att döda dig.
Det kommer inte som en nyhet för dig. Du är rädd med all rätta. Du vet nåt.
Du berättade det för Merritt i hopp om tidig frigivning, men nåt hände.
För helvete, ja. Nåt hände.
Hon svek mig.
-Vad var det du visste? -Jag kommer aldrig att vittna i rätten.
Jag medger aldrig att jag har sett nåt.
-Det lovar jag aldrig igen. -Jag klandrar dig inte.
Okej?
Jag bodde på en kvinnojour ett tag.
Innan jag greps.
Jag träffade en kvinna.
Hon stannade inte länge, men vi blev vänner.
Hennes man hade försökt mörda henne. Han slog henne sönder och samman.
Hon hade blåtiror och brutna revben.
Han knäckte ett kindben.
Hon trodde att han skulle hitta henne, så hon stack.
Jag varken träffade eller tänkte på henne igen…
…tills hennes ansikte var på nyheterna.
Varför det?
Det var Lingards fall.
Mannen som dödade sin fru. Finch?
Kvinnan var hans fru. Andrea Finch.
Jag skulle vittna om att Andrea varit på kvinnojouren
och sen få tidig frigivning.
Men i sista minuten ändrade den där subban sig…
…och sa att jag inte kunde vittna
för att nån som jag inte var trovärdig.
Men det hade kommit ut att jag hade pratat med henne,
så jag ringer henne…
…och säger till henne…
"Jag är inte säker här."
"Jag får hot."
Vem gav sig på dig?
Två subbor. Båda sitter på livstid.
De viftar med hemgjorda knivar och säger att jag retat upp nån mäktig.
-Vem betalade dem? -Jag vet inte.
De får 500 pund i fängelsekiosken och ett namn i tvättsäcken.
Men varför ge sig på dig när ingen vet vad du vet?
Det finns folk här som känner Finch.
De vet att jag har pratat med dig så du måste hjälpa mig.
Vad gjorde Merritt?
Var ringer du från?
-Min cell. -Med en insmugglad mobil?
Vad fan gör det för skillnad?
-Jag sa att jag inte kan göra nåt. -Jävla bitch!
Är du hög?
Jag är helt jävla livrädd.
Är du hög?
-Vad väntar du dig? -Herregud.
Hon lade på.
Vad skulle jag göra?
Du satte mig i skiten. Du stoppade Kirsty.
Hon skulle inte ha hjälpt dig. Hon hade tvärtom förvärrat saker.
Kirsty Atkins har blivit knivhuggen.
Herregud.
-Hur illa är det? -Jag vet inte.
Hon lever, men hon är i koma.
Hör på, Kirstys liv är ett resultat av en mängd kassa val.
Inga som har med dig att göra.
Säg det till hennes familj. Det blir en stor tröst.
Det första förstörde ögat, det andra punkterade lungan.
Ett tredje missade hjärtat med några millimeter.
Tre skador. Två träffade där de skulle. Ett hamnade väldigt nära.
Om det inte hände i fängelset skulle jag gissa på ett proffs.
Var tror du alla proffsen är?
Det är Sam Haig.
-Kirsty! -Hallå?
Okej.
-Merritt? -Jag pratar med dig.
Säg när och var.
Undertexter: Jessika Johansson