Tällä seudulla kaikki tietävät plantaaseista -
ja niihin liittyvistä kummitustarinoista tai henkien vierailuista.
Itse en ole ikinä uskonut aaveisiin tai muuhun sellaiseen.
Tulimme tänne tapaamaan ystäväämme ja syömään illallista.
Mieheni halusi opastetulle kierrokselle.
Kierroksen aikana otin kuvia ilman salamaa ja ilman erityisiä odotuksia.
Päädyin ottamaan kuvia täältä.
Jouduin kiertämään vuoteen.
Otin kuvia ja lähdin kohti ovea. Olin viimeinen huoneessa.
Sitten jonakin arki-iltana töiden ja päivällisen jälkeen -
istuskelimme sohvalla ja muistelimme Myrtlesissä käyntiä.
Selailin kuvia, ja ne olivat surkeita.
Ankean ruskeita ja suttuisia.
Yksi kuvista kuitenkin aiheutti järkytyksen.
Tässä kuvassa on tuo takanani oleva sermi.
Hahmo on paljon pienempi kuin lähellä seisovan henkilön heijastus olisi.
Kokoa on mahdoton selittää.
SELVITTÄMÄTTÖMIÄ ILMIÖITÄ
Myrtles-plantaasin menneisyys on synkkä ja kiemurainen.
Yli 40 vuoden ajan se on vetänyt puoleensa vierailijoita,
jotka toivovat kokevansa yliluonnollisia ilmiöitä, joista paikka tunnetaan.
MAHDOLLISIA SELITYKSIÄ
MIKÄ MYRTLES-PLANTAASILLA KUMMITTELEE?
Tervetuloa Myrtlesiin. Olen Hester Eby ja näytän teille hiukan paikkoja.
Ruokasali on yksi suosikkihuoneistani.
Myrtles-plantaasi on monille pelkkä kummitustalo,
mutta paikkaan liittyy paljon muutakin. Olen oppinut sen vuosien varrella.
Myrtlesin kummitustarinat ovat Yhdysvaltain tunnetuimpia.
PLANTAASIN SALATUT KAUHUT AAVETALOISTA PAHIN?
Taskulamppu syttyi itsestään.
Nukkuessamme äänet voimistuvat.
VIHELTÄVÄ ÄÄNI!
Tunsin selvästi jonkun kuiskaavan korvaani.
Myrtles on Louisianan St. Francisvillessä -
40 kilometriä Baton Rougesta pohjoiseen.
Myrtles on pieni ja viehättävä majoituspaikka,
joka hurmaa luonteikkuudellaan.
Tämä on "ranskalainen huone". Kaikki kalusteet ovat alkuperäisiä.
Nuket ovat vain koristeena, mutta monilla on niistä kokemuksia.
Etenkin Fanny Williams -huoneen nukeista.
Jotkut ovat säikähtäneet niitä ja sanovat niiden vaihtavan asentoa.
Ihmiset ovat aistineet jonkun läsnäolon, vaikka ketään ei näkyisi.
Uskon heitä.
Joskus minulta kysytään, uskonko tähän kaikkeen. Kyllä minä uskon.
Päädyin Myrtlesiin, kun etsin töitä useita vuosia sitten.
Selaamani puhelinluettelo putosi -
ja jäi auki M-kirjaimen ja Myrtles-plantaasin kohdalta.
Kenraali David Bradford rakennutti tänne talon vuonna 1796.
Hän oli Pennsylvanian viskikapinan johtajia.
Siksi hän pakeni tänne Louisianaan.
Taulu antaa käsityksen Bradfordin ulkonäöstä.
Ajan tavan mukaan hän järjesti tyttärensä avioliiton -
ja valitsi tälle mieheksi tuomari Clark Woodruffin.
Woodruff ja kenraalin Sarah-tytär perivät plantaasin -
ja nimesivät sen Myrtlesiksi tontilla kasvavien kutriopuiden mukaan.
Päädyin Myrtlesin omistajaksi,
koska kasvoin täällä. Tavallaan synnyin tähän.
Perheeni osti kiinteistön vuonna 1992, kun olin alle vuoden ikäinen.
Vanhempani halusivat asua täällä ja tehdä paikasta kodin.
He halusivat kasvattaa lapsensa -
herttaisessa majatalossa maaseudulla eivätkä aavistaneet mitään.
Vanhempani tiesivät kyllä Myrtlesin maineesta kummitustalona,
mutta eivät ehkä uskoneet tarinoihin.
Olen kokenut täällä asioita.
Olen usein nähnyt ikään kuin vilahduksen jostain.
Näyt ja kokemukset ovat olleet hyvin todentuntuisia -
mutta kadonneet yhtäkkiä.
Jotkut aistivat asioita.
Näky ei välttämättä ole selkeä, mutta aistimus on.
Joskus tunnen, että jos käännyn nopeasti, näkisin jonkun aivan vieressäni.
En vain ole tarpeeksi nopea.
Saatan nähdä jonkun silmänurkastani tai tuntea jonkin tuoksun.
Joskus kyse on vain tunteesta tai vaikka keinutuolin keinumisesta.
"Näitkö sinäkin?" "Näin." Mutta selitystä ei ole.
Äitini otti tämän kuvan vuoden 1992 lopulla.
Hän kuvasi kiinteistöä vakuutusta varten, sillä vakuutusta oltiin uusimassa.
Kuvissa ei saanut näkyä ihmisiä,
joten äiti kuvasi ollessaan paikalla yksin.
Hän lähetti kuvat vakuutusyhtiölle.
Sieltä soitettiin ja sanottiin, että kuvassa näkyy ihminen.
Vanhempani suhtautuivat skeptisesti huhuihin yliluonnollisista ilmiöistä,
mutta kuva sai heidät muuttamaan mieltään.
Olen paranormaalien ilmiöiden tutkija.
Ryhmäni kanssa tutkin taloja,
joiden asukkaat ovat kokeneet selittämättömiä, häiritseviä asioita.
Tulin vaimoni kanssa tänne yöksi juhlistaessamme 10. hääpäiväämme.
Yhtäkkiä ikkunat edessämme...
Ne tärisivät voimakkaasti, eikä niissä ole mitään mekanismia, joka selittäisi asian.
Menin ikkunan luokse. Tärinä loppui ennen kuin koskin ikkunaan.
Sitten menin ulos ottaakseni kuvan.
En nähnyt mitään erikoista, mutta kun kuvat kehitettiin,
ikkunassa näkyi pieni tyttö.
Kuvassa näkyy hiukset ja puhvihihat.
Useimmiten Myrtlesin ilmiöt ovat hyvin hienovaraisia.
Kun juomalasin jättää pöydälle,
se saattaa hetken päästä olla siirtynyt 15 senttiä.
Tai kun ottaa korvakorut pois, toinen on ehkä kohta kadonnut.
Yksi paikan hengistä on hyvin tarkka tavaroiden paikoista ja siirtää niitä.
Vaimoni on skeptikko muiden paitsi tämän paikan suhteen.
Kun tutkin aaveita muualla, hän suhtautuu hyvin epäilevästi.
Itse saatan olla uppoutunut tutkimukseeni,
mutta hän tuo aina esiin vaihtoehtoisia selityksiä.
Tämän talon ilmiöihin hän sen sijaan uskoo täysillä.
Myrtlesin suhteen hänessä ei ole rahtuakaan skeptisyyttä.
Olemme kokeneet ilmiöt itse.
Kerran eräs ryhmä odotti taloon pääsyä. Mukana oli pieni tyttö äitinsä kanssa.
Tervehdin tyttöä, ja hän kysyi: "Miksi olet likainen?"
Tarkistin asuni, ja se näytti siistiltä.
Tyttö kysyi minulta, olinko nälissäni. Hän oli aivan tosissaan.
Kun ryhmän oli aika siirtyä taloon,
tyttö kääntyi katsomaan paikkaa, jossa olimme aiemmin jutelleet.
Silloin tajusimme, että tyttö olikin puhunut jollekulle muulle.
Hän oli katsonut jotakuta takanani.
Jotakuta, joka oli kenties ollut hieman likaisen ja nälkäisen näköinen.
Lapsilla on avoimuutta, joka aikuisilta puuttuu.
Lapset eivät vielä ole oppineet kyseenalaistamaan asioita.
En tiedä, kenet tyttö näki.
En osaa sanoa, oliko kyseessä Chloe tai joku toinen talon palvelijoista.
Sen tiedän, että minulle hän ei puhunut.
Tyttö ei ole kokemuksensa kanssa yksin.
Muutkin vieraat ovat nähneet hahmon, jota pidetään aaveena nimeltä Chloe.
Kerrotaan, että täällä asui 1800-luvun alkupuolella nuori orja nimeltä Chloe.
Tarinan mukaan tuomari Woodruffilla oli sisäpalvelija.
Ulkonäöltään hahmo on musta nainen, jolta puuttuu vasen korva.
Naisella on vihreä turbaani, joka peittää korvan alueen.
Woodruffin väitetään käyttäneen orjaansa myös muilla tavoin hyväkseen.
Naisen oli pakko sietää sitä, sillä muuten hän joutuisi peltotöihin -
eli koko plantaasin raskaimpaan työhön.
Chloe jäi kiinni perheen keskustelujen salakuuntelusta.
Rangaistukseksi hänen toinen korvansa leikattiin irti.
Tarinan mukaan Chloe pohti kuumeisesti, mitä hän voisi tehdä,
jotta hänestä tulisi taas perheelle tärkeä.
Chloe päätti leipoa tuomarin vanhimmalle tyttärelle synttärikakun.
Hän laittoi kakkuun myrkyllistä oleanteriuutetta.
Chloen tarkoitus oli ehkä sairastuttaa ja sitten hoitaa perhe kuntoon -
todistaakseen tärkeytensä.
Tai sitten kyse saattoi olla kostosta,
ja Chloe halusi tappaa perheen.
Sarahin kerrotaan olleen tuolloin raskaana kolmatta kertaa.
Lapset ja Sarah söivät kakkua,
ja myrkky tappoi heidät.
Chloe tunnusti tekonsa, ja hänet hirtettiin.
Ruumis upotettiin painojen avulla jokeen siinä uskossa,
että siten henki ei pääsisi tekemään pahojaan.
Jokin kuitenkin meni vikaan.
Hänen henkensä on täällä.
Osa vieraista saa viettää yönsä rauhassa,
osa taas kertoo nähneensä hänet.
Chloen tarina on yksi Myrtlesin tunnetuimmista,
mutta sen virallisempi tarkastelu herättää jonkin verran kysymyksiä.
OLIKO CHLOE TODELLINEN HENKILÖ?
Kirjoittaessani kirjaa Yhdysvaltain tunnetuimmista aavepaikoista -
Myrtles-plantaasi oli yksi tärkeimmistä kohteista.
Olen skeptinen mutta en kyyninen. Yritän pitää mieleni avoimena.
Ensimmäisellä käynnilläni osallistuin kierrokselle päiväsaikaan -
ja uudestaan illalla.
Jokaisella kierroksella tarinoita ja aaveita tuntuu tulevan lisää.
Ne muuttuvat ja kasvavat jatkuvasti.
Tunnetuin Myrtlesin kummitustarinoista -
on valitettavasti sellainen, jossa ei ole mukana juurikaan aitoa historiaa.
Se on Chloen tarina.
Hänet on nähty naishahmona, jonka pään ympärillä on vihreä turbaani.
Kun Marjorie Munson tuli plantaasin omistajaksi 1950-luvulla,
hän kuuli kummitustarinoita ja tarinan talossa nähdystä naisesta,
jolla oli päänsä ympärillä vihreä turbaani tai kääre.
Tarina talon kummituksesta jäi elämään.
Turbaanipäisestä naisesta tuli ikään kuin talon oma aave.
Kun Chloen tarina sitten luotiin tyhjästä,
siihen otettiin elementtejä turbaanipäisen aaveen tarinasta,
vaikka kuvaukset eivät täsmänneet.
Mutta hyvää tarinaa ei kannata tärvellä tosiasioilla.
Alkujaan aave oli vanha, vihreäpukuinen ranskalaisnainen.
Ajan myötä hänestä on tullut -
nuori kanadanranskalainen lastenhoitaja, jolla on päässään vihreä hilkka.
Toisinaan naisen kerrotaan olevan valkoihoinen, toisinaan musta.
Joissakin tarinoissa hän on nuori ja kaunis, joissakin taas iäkäs.
Tarinassa on lukuisia epäkohtia.
Ensinnäkään arkistoista ei löydy mitään tietoja Chloe-nimisestä orjasta.
Perheen muista orjista on merkintöjä nimien kera, mutta Chloesta ei.
Chloesta on monta eri versiota, jotta tarina istuisi omaan aikaamme.
Aiemmissa versioissa korostui tarinan linkki kanadanranskalaisiin.
Se oli sopiva kummitustarina 1920–40-lukujen yhteiskunnassa.
Mikä sitten on nykyajan näkökulmasta yksi pahimmista möröistä?
Rasismi ja orjuuttaminen.
Uskon, että tarinan aave on kuvitelma, joka heijastaa kulloistakin aikaansa.
Kun tulin tänne ensi kertaa, minua häiritsi eniten se,
että etsin aitoa historiaa,
mutta sen sijaan sainkin tarinoita, jotka eivät voi pitää paikkaansa.
Myrtlesin tarinat ovat kansantaruja, joita kerrotaan sukupolvelta toiselle.
Olen kuullut niitä kaiken ikääni.
Nykyään tiedetään, että tarinoissa on osia, jotka eivät pidä paikkaansa,
mutta ne ovat juurtuneet niin syvälle täkäläiseen perinteeseen,
että niitä kerrotaan silti.
Myrtles jatkaa perinnettään paikkana, joka tarjoaa elämyksiä.
Erilaisille uskomuksille on aina tilaa. Mitään ei kannata sulkea pois.
Emme yritä todistaa mitään kenellekään.
Nautin tarinoiden kertomisesta.
Me oppaat kerromme mielellämme tarinoita ja viihdytämme niillä vieraita.
Ei kansantarujen kertomisessa ole mitään vikaa.
Ne ovat osa tämän talon perintöä.
Taloon liittyviä tarinoita on kerrottu jo pitkään, yli sadan vuoden ajan.
Ihmisten kokemuksilla ja tarinoilla on sijansa täällä.
Chloen tarinaa voidaan kauhistella -
tai toisaalta pitää inklusiivisena,
sillä sen keskiössä on afroamerikkalainen nainen.
Tarinassa hän on kuitenkin pahis, jota ei oikeasti ollut edes olemassa.
Chloe on vain yksi tämän paikan vainajista ja tarinoista.
Olipa hän oikea henkilö tai ei,
täällä on tapahtunut muitakin murhia, kuolemia ja perhetragedioita.
Myrtlesin kummitustarinat eivät ehkä ole kaikilta osin tosia,
mutta yksi asia on varma.
Lukemattomat kävijät ovat kertoneet kokemuksista, joille ei ole selitystä.
JOS CHLOE EI OLLUT TODELLINEN, MIKÄ PLANTAASILLA KUMMITTELEE?
Myrtlesissä on historiansa ansiosta kaikki ainekset aavepaikaksi.
Tutkin arkistoja selvittääkseni tarinan taustat.
David Bradford muutti tänne 1700-luvulla.
Hän toi tänne myös perheensä ja perusti plantaasin.
Lakimiehenä hän päätti avata tilat lainopista kiinnostuneille ihmisille.
Yksi oppilaista oli lakimieheksi haluava Clark Woodruff.
Woodruff rakastui tuomari Bradfordin tyttäreen Sarah Matildaan.
He avioituivat ja saivat kolme lasta.
Bradfordin kuoltua he jatkoivat tilan omistajina.
Sarah kuoli vuonna 1823. Ei kuitenkaan myrkkykakun takia.
Kuolinsyyksi on merkitty keltakuume.
Tragedian jälkeen Woodruff asui yhä talossa lastensa kanssa.
Seuraavana kesänä myös kaksi lapsista kuoli keltakuumeeseen.
Myrkytetty kakku ei tappanut ketään.
Ja tarinan mukaan Sarah kuoli ennen Octavian syntymää,
mikä ei pidä paikkaansa.
Woodruff lähetti esikoistyttärensä sisäoppilaitokseen -
ja myi plantaasin myöhemmin Stirlingin perheelle.
Myös Stirlingit kokivat täällä tragedioita.
Yhdeksästä lapsesta vain neljä selviytyi aikuiseksi.
Muut lapset kuolivat plantaasilla luonnollisista syistä.
Sittemmin omistajia on tullut ja mennyt, ja uusia tragedioita on tapahtunut.
Myrtlesin todellinen historia on täynnä tragedioita ja traumoja.
Talossa on tapahtunut useita kuolemia.
RAAKOJA MURHIA
MURHA KESKEN UHKAPELIN YHÄ SELVITTÄMÄTTÄ
Stirlingien vävy murhattiin.
Murhaajaa ei koskaan saatu kiinni.
Joku toinen hukkui ajaessaan takaa karannutta karjaa. Tapauksia on paljon.
Jos uskoo, että henget jäävät tähän maailmaan -
keskeneräisten asioiden vuoksi, täällä siihen on kaikki edellytykset.
Tässä talossa on jotain, joka ehkä kumpuaa menneestä ahdistuksesta,
vihasta, surusta ynnä muusta.
Ne tuntemukset ovat voineet jättää taloon jälkensä.
Sen perusteella, miten moni toisilleen tuntematon ihminen -
on kertonut samankaltaisista tapauksista ja kokemuksista Myrtlesissä,
siellä voi hyvinkin kummitella.
Olemme nyt ulkona takaverannalla.
Toisinaan vieraat istuvat täällä rentoutumassa -
ja kommentoivat ihastellen tarjoilijoita, joilla on vanhanaikaiset asut.
Tarjoilijamme eivät käytä rooliasuja. En tiedä, keitä vieraat ovat nähneet.
Ehkä aaveet ilmestyvät ihmisille, joihin ne kokevat yhteyttä.
Yksi tyttö tuntuu pitävän erityisesti lapsista.
Poikani ei itse muista tätä, mutta kun olimme täällä hänen ollessaan lapsi,
hän sanoi kerran leikkineensä vaaleatukkaisen tytön kanssa.
Täällä ei ollut muita lapsia.
Talossa on asunut runsaasti lapsia.
Useat Stirlingin perheen lapsista kuolivat pieninä.
Heidän aaveitaan saattaa olla täällä.
Jotkut kertovat nähneensä lapsia peilissä -
tai kuulleensa leikkivien lasten ääniä.
Verannalla on nähty lapsia vanhanaikaisissa vaatteissa.
Jokaisen kokemus on omanlaisensa. Joskus se voi olla synkkäkin.
En tiedä, mitä kaiken takana on,
mutta ainakin meidän ollessamme täällä aaveilla on tapana ilmoittaa itsestään.
Kerran ollessamme lähdössä palasimme vielä tarkistamaan huoneen.
Keskellä lattiaa oli iso marmorikuula. Olisimme kyllä huomanneet sen jo illalla.
Otin sen käteeni ja ihmettelin.
Silloin tuon lipaston alta vieri toinen kuula.
Minulla on yleensä aina nauhuri mukanani.
Kerran pakkasin vaimoni kanssa laukkuja,
kun näkymätön nainen vierelläni sanoi: "Vihaan sinua."
Kuunnellessani nauhoitusta mietin, että olen tainnut suututtaa jonkun.
Vihaan sinua.
Kysymme hengiltä kysymyksiä, kuten "oletko täällä?"
Jos käy tuuri, kysymykseen tulee looginen vastaus.
Kutsutko minua? - Kuulitko tuon?
Täällä yläkerrassa on neljä huonetta.
Ne on nimetty taloon liittyvien henkilöiden mukaan.
Kun nukuin John Leake -huoneessa, jalkateräni pilkisti peiton alta.
Joku tarttui nilkkaani ja kosketteli varpaitani.
Kerran istuimme alakerrassa noin yhden aikaan yöllä,
ja kristallikruunu alkoi yhtäkkiä heilahdella puolelta toiselle.
Luulin, että se putoaisi.
Nuori nainen, jonka olin vasta tavannut, kysyi: "Näettekö hänet?"
Hänen mukaansa aivan edessäni seisoi joku nainen. Minua kylmäsi.
Nainen oli kuulemma vihainen minulle -
ja heilutti sormeaan kasvojeni edessä ja huusi.
Olin aivan äimänä. Näin vain heiluvan kristallikruunun.
Heiluminen väheni, ja kysyin, oliko nainen yhä edessäni.
"Ei, hän käveli ohitseni -
ja meni lasten ruokasaliin, johon olet asentanut kamerat."
Lähdin heti sinne ottamaan kuvia joka suunnasta kahdella kameralla.
Vein filmirullan -
valokuvaliikkeeseen, jonka tiesin kehittävän kuvat nopeasti.
Myyjä kysyi, olinko juuri tullut lentokentältä, sillä filmi oli palanut.
Miksi tulet aina takaisin? - Hyvä kysymys. Sitä kysytään usein.
Kaipa tätä voi verrata maailmanpyörään tai vuoristorataan.
Sitä istuu kauhuissaan matkalla vuoristoradan korkeimpaan kohtaan,
mutta laskun jälkeen haluaa lisää.
Olen paranormaalien ilmiöiden ystävä, joka rakastaa Myrtles-plantaasia.
Myrtles-plantaasin yliluonnolliset ilmiöt -
vaihtelevat harmittomista aistimuksista fyysiseen haitantekoon.
Mutta mitä ne viestivät?
YRITTÄVÄTKÖ HENGET TUODA ESIIN PLANTAASIN TODELLISEN HISTORIAN?
Kun nykyisen Myrtlesin historiaa tarkastellaan laajemmin,
se on osa 200-vuotista pyrkimystä tehdä plantaasista mahdollisimman tuottoisa.
Ennen orjuuden lakkauttamista se tarkoitti puuvillan viljelyä orjatyövoimalla.
Puuvillateollisuuden romahdettua 1900-luvun alkupuolella -
rahaa alettiin tehdä eräänlaisella etnisyyteen nojaavalla turismilla,
joka vetosi valkoihoisten amerikkalaisten kuvitelmiin vallasta ja ylemmyydestä.
Sama dynamiikka jatkuu yhä,
mutta 2000-luvulla yhä useampi kokee sen epämukavaksi tai ongelmalliseksi.
Plantaasikiinteistön pyörittäminen nykypäivänä vaatii modernisoitumista,
jotta kaikki voisivat tuntea olevansa tänne tervetulleita.
Ymmärrän kyllä, että jotkut kokevat tämän paikan loukkaavana.
Kuulisin mielelläni sellaisilta henkilöiltä -
ideoita, joiden avulla tilannetta voisi parantaa.
Plantaasien omistajat jättivät usein jälkeensä laajoja arkistoja,
joista saa hyvän käsityksen plantaasien arkipäivästä.
Bennet H. Barrow omisti plantaasin hyvin lähellä Myrtles-plantaasia.
Hän piti päiväkirjaa,
johon hän kirjasi tavat, joilla hän kidutti -
noin sataa omaisuutenaan pitämäänsä ihmistä.
Heitä ruoskittiin, heidän päänsä painettiin veteen...
Se oli kammottava sekoitus fyysistä kipua ja julkista nöyryytystä.
Minusta toiminnan painopistettä tulisi muuttaa -
tekemällä selväksi, ettei Chloen tarina ole totta.
Myrtles ei ole ainoa plantaasi, joka on aidon historian sijaan -
päätynyt keskittymään turismiin.
Moni muukin plantaasi on toiminut samoin,
ja sosiaalisessa mediassa ilmiö on kerännyt runsaasti kritiikkiä.
Plantaasi toimii nyt majatalona.
Siis paikka, jossa esivanhempiani piestiin, tapettiin ja raiskattiin.
En ymmärrä häiden viettämistä plantaaseilla.
Paikoissa, joissa on lynkattu, kidutettu ja haudattu orjia,
mennään nyt naimisiin ja juhlitaan onnen ja ilon päivää.
Ensin orjuuden historia yritetään pyyhkiä pois,
ja nyt sitä halvennetaan tekemällä siitä ylellinen lomakohde.
ORJUUDELLA RAHASTETAAN VIELÄ VUONNA 2022! OKSETTAVAA!
EI. AIVAN JÄRKYTTÄVÄ IDEA. MIKSI?
NE PITÄISI LAHJOITTAA MUSEOKÄYTTÖÖN
Meidän pitäisi pyrkiä tuomaan esiin orjuutettujen ihmisten tarinoita.
Ihmisten, jotka joutuivat kestämään äärimmäistä kurjuutta ja sortoa -
mutta muodostivat silti perheitä ja kulttuurillisia yhteisöjä.
Minusta ne tarinat ovat paljon voimallisempia ja kiinnostavampia -
kuin tarinat naisista vannehameet yllään syömässä voileipiä verannalla.
Valitettavasti Myrtlesissä orjuutettujen ihmisten tarinoita ei juuri tunneta.
Siihen aikaan heidän elämästään ei pidetty säännöllistä kirjaa.
Paljon asioita on käytävä läpi.
Kulissien takana tehdään koko ajan tärkeää työtä,
jotta osaisimme esittää asiat oikein.
Tehtävä on hankala ja epämukava.
Myrtlesin historiaan ja nykykäyttöön liittyy mutkikkaita kysymyksiä,
mutta yksi asia on selvä.
Täällä majailee monenlaisia aaveita.
Aikoinaan uskottiin, että aina kun plantaasilla kuoli joku,
peilit tuli peittää mustalla kankaalla.
Niihin aikoihin, kun osa Woodruffin perheestä kuoli,
kaiken hämmingin keskellä -
tämä ruokasalin seinällä ollut peili ilmeisesti unohdettiin peittää.
Peilin tuolla laidalla näkyy käden- tai tassunjälkiä.
Uskomuksen mukaan jäljet jättäneiden ihmisten henget asuvat täällä.
Monet ottavat kuvia tästä peilistä.
Kuvissa näkyy noilla kohdin usein kahden pikkulapsen kasvot.
Laite sekoaa peilin luona. Noiden tahrojen kohdalla.
En usko peilitarinaan. Se on 200 vuotta vanha,
mutta ei alkuperäiskaluste.
Väitetysti nähdyt kasvot ja käden- tai käpälänjäljet -
ovat mielestäni vain vikoja peilissä.
Kädenjäljet voivat olla peräisin henkilöiltä, jotka valmistivat peilin.
Olen nähnyt peilissä asioita.
Olin lankoni kanssa yhä valveilla noin kahden aikaan yöllä.
Olin näkevinäni peilissä valoa. Arvelin sitä auton valojen heijastumaksi.
Nousimme katsomaan tarkemmin ja näimme peilissä kolme valopalloa.
Ne poukkoilivat peilissä kuin flipperissä.
Katsoin lankoani ja näin hänen ympärillään auran.
Hänen valkoinen paitansa loisti kuin UV-valaistussa yökerhossa.
Hiuksemme olivat pystyssä ja tunsimme valtavan energialatauksen.
Sitten aistimus yhtäkkiä lakkasi ja valot katosivat.
Monet kävijät ovat nähneet peilissä jotakin -
joko suoriltaan tai ottamissaan valokuvissa.
Peili on koko plantaasin kuvatuin kohde.
JOKO USKOT? KATSO KUVAAJAN TAAKSE
MYRTLES-PLANTAASIN KUMMITUSKIERROS
Hyvin monet ottavat täällä kuvia, joissa he huomaavat myöhemmin aaveita.
Niissä näkyy pikkutyttöjä tai Chloe,
mutta vasta kuvan ottamisen jälkeen.
Olen tutkinut lukuisia kuvia ja tunnistan osan niiden aaveista.
Jotkut niistä on tehty aavesovelluksilla.
Niitä käytetään usein tunnetuista paikoista otettuihin kuviin.
On olemassa kymmenittäin sovelluksia, joilla voi lisätä kuvaan aaveen.
Mihin tahansa kuvaan voi lisätä vaikkapa pelottavan pikkutyttöhahmon.
Niin saadaan aave.
Myrtlesin tunnetuin kummituskuva ei ole kovin hyvälaatuinen.
Se on suttuinen, ja yksityiskohtia on vaikea erottaa.
Valokuvan hahmolle voi olla montakin luonnollista selitystä.
Kuvassa voi olla jokin varjo -
tai vaikkapa työkaluja tai muita ulkona säilytettyjä tarvikkeita.
Kuva sopii hyvin yhteen Chloe-tarinan kanssa.
Moni näkee kuvassa sen, mitä haluaa nähdä.
Kaikille Myrtlesissä otetuille kuville ei kuitenkaan löydy loogista selitystä.
Eräänä iltana satoi kaatamalla,
ja lammen yllä leijui hienon näköinen sumuverho.
Päätin mennä kuvaamaan sitä.
Käytin kamerajalustaa ja filmiä, jonka ISO-arvo oli 1600.
Kun kehitin kuvat, toivoin, että niitä olisi enemmän.
Huvimajassa näkyi punainen valo,
joka suureni ja alkoi näyttää hattupäiseltä naiselta.
Niin minä sen tulkitsen. Tulkintoja voi olla muitakin.
Jos kuvia olisi enemmän, hahmo olisi ehkä muodostunut selvemmäksi.
Suosittelen ihmisille ilman muuta vierailua Myrtles-plantaasilla -
ja kehotan nauttimaan paikkaan liittyvistä tarinoista -
ja elämyksistä viihteenä.
On kuitenkin hyvin tärkeää myös suhtautua paikan historiaan arvostavasti.
Historia on tärkeää,
eikä fiktion saa antaa jättää sitä varjoonsa.
Kehotan ihmisiä tulemaan tänne avoimin mielin ja tarkkaavaisina.
Ja ennen kaikkea kunnioittamaan taloa ja sen menneisyyttä.
Toivon, että paikan yliluonnollisuus kiehtoo ihmisiä jatkossakin -
ja että siihen liittyvistä tarinoista nautitaan.
Haluan kuitenkin tuoda esiin -
myös muita syitä käydä täällä -
ja luoda tästä paikan ja kohteen,
jossa kaikenlaiset ihmiset voivat viihtyä.
Olen tuntenut Morganin taaperosta saakka.
Nyt hän tekee Myrtlesin johtajana hienoa työtä.
Hän itsekin sanoo, että oikeastaan Myrtles pikemminkin johtaa häntä.
Minulta kysytään usein, uskoinko aaveisiin ennen tänne tuloani.
Olen aina uskonut aaveisiin.
Tässä paikassa on aaveiden suhteen kuitenkin jotain aivan erityistä.
Täällä mieleni on avautunut uudella tavalla.
On paljon meille tuntematonta.
Eräässä vanhassa laulussa sanotaan: "Tiedän paremmin sitten joskus."
Tuntematonta on paljon, enkä ehkä ole vielä valmis tietämään enempää.
Mutta kun ottaa kuvia ja näkee jotain, jota ei paljain silmin nähnyt,
se panee väkisinkin miettimään, mistä on kyse. Kuka katselee?
Myrtlesin todellinen historia saattaa jäädä epäselväksi,
mutta yksi asia on varma.
Me olemme täällä vieraita.
Eivät he.
Tekstitys: Heidi Mäki