‫כולם באזור שלנו יודעים על האחוזות‬
‫ועל כך שהן רדופות,‬ ‫או שאנשים שחיו כאן בעבר מבקרים בהן.‬
‫אבל מעולם לא האמנתי‬ ‫שרוחות רפאים אכן קיימות.‬
‫באנו לכאן כדי לבקר ידידה‬ ‫והתכוננו לצאת לארוחת הערב.‬
‫לאחר ארוחת הערב, בעלי רצה לסייר בבית.‬
‫נכנסנו לחדר הזה וצילמתי תמונות,‬
‫ללא מבזק, ולא ציפיתי לראות שום דבר.‬
‫בסופו של דבר צילמתי תמונות בצורה כזאת.‬
‫כמובן שנאלצתי להקיף את המיטה.‬
‫צילמנו תמונות ויצאנו‬ ‫מבעד לדלת. אני הייתי האחרונה בחדר.‬
‫זה היה במהלך השבוע,‬ ‫לאחר העבודה, לאחר ארוחת הערב...‬
‫- דניס קידר, סוכנת נדל"ן -‬
‫ישבנו על הספה‬ ‫ונזכרנו שביקרנו באחוזת מירטלס.‬
‫עברנו על התמונות, וכולן היו נוראות.‬
‫הן היו חומות, מטושטשות ומרוחות.‬
‫אבל אז עברתי לתמונה ממש מזעזעת.‬
‫זוהי התמונה של...‬
‫נראה שהיא של השמשה הזאת.‬
‫היא קטנה מאוד ונראה‬ ‫שהיא צולמה מרחוק, לא מקרוב.‬
‫הגודל שלה הוא לא הגיוני.‬
‫- תיקי חקירה משונים‬ ‫מובילים ליותר שאלות מתשובות -‬
‫- תיקי המסתורין -‬
‫אחוזת מירטלס היא מקום עם עבר אפל וסבוך.‬
‫במשך למעלה מ-40 שנים נוהרים מבקרים לשטחה,‬
‫במטרה לחוות את הפעילות‬ ‫העל-טבעית שאומרים שמתרחשת כאן.‬
‫- מחברת האפשרויות -‬
‫- מה רודף את אחוזת מירטלס? -‬
‫ברוכים הבאים למירטלס.‬
‫שמי הוא הסטר איבי. אני אערוך לכם סיור כאן.‬
‫זהו אחד החדרים‬ ‫האהובים עליי, חדר האוכל הראשי.‬
‫כשאומרים אחוזת מירטלס,‬ ‫אומרים בית רדוף רוחות.‬
‫אבל יש בו הרבה יותר, כפי שלמדתי עם השנים.‬
‫- הסטר איבי, לשעבר מדריכת סיורים במירטלס -‬
‫מירטלס תמיד הייתה ידועה‬ ‫כאחד הבתים רדופי הרוחות ביותר באמריקה.‬
‫- אחוזה עם זוועות חבויות‬ ‫מירטלס: הבית הרדוף ביותר באמריקה? -‬
‫הפנס הזה נדלק בעצמו כרגע.‬
‫בזמן שישנו, הרעשים המשונים גברו.‬
‫- אחוזת מירטלס, עדיין אחד‬ ‫התיקים האהובים עלינו. קול שריקה! -‬
‫חשתי שמישהו לוחש לי ישר לתוך האוזן.‬
‫- חוויה על-טבעית מטורפת‬ ‫אחוזת מירטלס רדופת הרוחות -‬
‫אחוזת מירטלס שכאן,‬ ‫בסנט פרנסיסוויל, לואיזיאנה...‬
‫- מורגן מוס, בעלים, אחוזת מירטלס -‬
‫נמצאת כ-40 ק"מ מצפון לבאטון רוז'.‬
‫זוהי קהילה כפרית קטנה של לינה וארוחת בוקר,‬
‫ויש לה המון קסם ואופי.‬
‫זהו חדר השינה הצרפתי.‬
‫בחדר הזה נמצאים כל הרהיטים המקוריים.‬
‫הבובות שלנו הן רק חלק מהקישוט,‬
‫אבל להרבה אנשים יש סיפורים,‬
‫בפרט על הבובות‬ ‫שנמצאות בחדרה של פאני ויליאמס.‬
‫אנשים רבים מרגישים פרנויה.‬ ‫הם אומרים שהן משנות כיוון.‬
‫אנשים אמרו לי, "יש שם מישהו.‬
‫"אולי לא רואים אותו, אבל הוא נמצא שם."‬
‫ואני מאמינה להם.‬
‫או שיש אנשים שעוזבים ואומרים,‬
‫"את באמת מאמינה בזה?"‬ ‫ואני אומרת, "כן, אני מאמינה".‬
‫ההיסטוריה שלי במירטלס‬ ‫התחילה בכך שהייתי זקוקה לעבודה לפני שנים.‬
‫עברתי על ספר הטלפונים והפלתי אותו,‬
‫והוא נפתח בעמוד של אחוזת מירטלס.‬
‫נבנה כאן בית בשנת 1796.‬
‫אדם בשם גנרל דייוויד ברדפורד בנה אותו.‬
‫הוא הוביל את מרד הוויסקי בפנסילבניה.‬
‫הוא נס על חייו ובא לכאן, ללואיזיאנה.‬
‫זה ייתן לכם מושג איך הגנרל ברדפורד נראה.‬
‫וכמו כל אב, הוא דאג לנישואיה של בתו,‬
‫וחשב שהאיש שמתאים לה‬ ‫הוא אדם בשם השופט קלארק וודראף.‬
‫הוא התחתן עם בתו של הגנרל,‬ ‫שרה, ונטל על עצמו את ניהול האחוזה.‬
‫הוא שינה את שמה מ"לורל היל" ל"מירטלס",‬
‫כי הם אהבו את עצי ההדס שבה (מירטל).‬
‫הפכתי להיות הבעלים של אחוזת מירטלס‬
‫כי גדלתי כאן. אני מניח שנולדתי לתפקיד הזה.‬
‫המשפחה שלי רכשה את הנכס‬ ‫בשנת 92', כשהייתי בן שמונה חודשים.‬
‫הרעיון שיעברו לגור בנכס‬ ‫ויהפכו אותו לביתם קסם להם.‬
‫הם חשבו שיהיה חמוד לגדל תינוק‬
‫בעיירה מנומנמת במחוז,‬ ‫אך היו דברים שהם לא ידעו.‬
‫ההורים שלי ידעו שאחוזת מירטלס‬
‫ידועה כאחד הבתים רדופי הרוחות‬ ‫ביותר באמריקה, כשקנו אותה בשנת 92'.‬
‫אני לא בטוח אם הם האמינו בזה.‬
‫לי אישית היו מספר חוויות,‬
‫רובן כרוכות בכך שראיתי דברים מזווית העין‬
‫ובמשהו מפורט מאוד שהייתי בטוח שאני רואה.‬
‫כשפירטתי את החוויה שאני עובר, היא פסקה.‬
‫יש אנשים שחשים דברים.‬
‫הם אינם חייבים לראות אותם, כי הם חשים בהם.‬
‫ולפעמים אני מרגישה‬ ‫שאם אוכל להסתובב מספיק מהר,‬
‫אראה מישהו לצידי. אבל אני לא מצליחה‬ ‫לנוע מספיק מהר בשביל לראותו.‬
‫לפעמים אני רואה מישהו מזווית העין שלי.‬
‫לפעמים אני חשה בניחוח.‬
‫לפעמים זאת רק תחושה,‬ ‫או "העריסה הזאת התנדנדה.‬
‫"ראית את זה?‬
‫"כן, ראיתי. להסביר את זה? אני לא יכולה."‬
‫התמונה הזאת צולמה בידי אימי בסוף 1992.‬
‫היא צילמה בנכס תמונות, לצורך ביטוח.‬
‫הם רצו לחדש את ביטוח הנכס לקראת השנה הבאה.‬
‫והיא לא רצתה שיהיו אנשים בתמונות שלה,‬
‫ולכן בחרה לעשות זאת‬ ‫ביום שבו הייתה שם לבדה.‬
‫היא צילמה את התמונות,‬ ‫שלחה אותן לחברת הביטוח,‬
‫והם התקשרו אליה‬ ‫ואמרו שיש אדם שמופיע באחת התמונות.‬
‫ההורים שלי התייחסו בספקנות‬
‫לכל הרעיון של הפעילות‬ ‫העל-טבעית בנכס כשקנו אותו.‬
‫אני חושב שזה מה שגרם להם לשנות את דעתם.‬
‫אני חוקר של העל-טבעי.‬ ‫יש לי ארגון שחוקר בתים‬
‫ששייכים למשפחות‬ ‫שסובלות מתופעות לא מוסברות.‬
‫- דייוויד יאנג, חוקר פעילות על-טבעית -‬
‫אשתי ואני החלטנו ללון פה‬ ‫ביום הנישואין העשירי שלנו.‬
‫לפתע פתאום, החלונות שהיו מולנו...‬
‫החלו לרטוט בעוצמה.‬
‫ולא היה שם מנגנון שיכול לגרום לזה.‬
‫התקרבתי כדי לגעת בחלון.‬ ‫מייד לפני שנגעתי בו, זה פסק.‬
‫אז יצאתי החוצה, בשביל לצלם.‬
‫לא ראיתי זאת בזמנו, אך כאשר הסרט פותח,‬
‫ראו בו ילדה שמטפסת מבעד לחלון.‬
‫אפשר לראות את שיערה ואת השרוולים הנפוחים.‬
‫אבל רוב הדברים שקורים כאן‬ ‫הם נסתרים מאוד. דברים ששומעים.‬
‫אם תניח את הכוס שלך על שולחן‬
‫ותפנה לעשות משהו אחר,‬ ‫אולי תראה שהכוס זזה למרחק 15 סנטימטרים.‬
‫או שאולי תסירי את העגילים שלך,‬
‫תשימי אותם בצד ותגלי שאחד מהם חסר.‬
‫מניחים שלאחת מרוחות הרפאים‬ ‫יש הפרעה טורדנית-כפייתית קשה.‬
‫אם תזיזו דברים, היא תחזיר אותם למקומם.‬
‫אשתי היא ספקנית, אך לא כשמדובר במקום הזה.‬
‫אבל בשאר חקירות רוחות הרפאים שלי...‬
‫היא תמיד אומרת, "לא נכון. זה לא קרה".‬
‫היא מציינת בפניי דברים,‬ ‫ואני מעורב בעניין הזה כל כך.‬
‫"חשבת על זה? אולי זאת הסיבה שזה קרה."‬
‫אבל בכל הנוגע לבית הזה, היא לגמרי בעניין.‬
‫היא...‬
‫לא נראה לי שיש לה ספקות כלל,‬
‫כשמדובר במירטלס.‬
‫כי חווינו את זה בעצמנו.‬
‫פעם חיכינו שקבוצה תיכנס לתוך הבית,‬
‫והייתה שם ילדה קטנה עם אימה.‬
‫בירכתי אותה לשלום‬ ‫והיא אמרה, "למה את מלוכלכת?"‬
‫אז בחנתי את עצמי, כדי לוודא,‬
‫ונראיתי די טוב.‬
‫והיא אמרה, "את רעבה?"‬
‫והיא הייתה רצינית מאוד.‬
‫אז הן היו צריכות להיכנס‬ ‫לתוך הבית, וכשהובלתי אותן לדלת‬
‫היא הסתובבה והביטה לאחור,‬
‫למקום שבו דיברנו קודם,‬
‫ואימה ואני הבנו שהיא לא דיברה אליי.‬
‫היא דיברה אל מישהו אחר.‬
‫היא הביטה במישהו שהיה מאחוריי.‬
‫וייתכן שאותו אדם היה מלוכלך קצת‬
‫ואולי נראה רעב.‬
‫יש בילדים פתיחות שאין במבוגרים.‬
‫אנחנו לומדים להטיל ספק בכל דבר,‬ ‫וילדים פשוט לא עושים את זה.‬
‫אני לא יודעת את מי היא ראתה.‬
‫אני לא בטוחה אם זו הייתה קלואי,‬ ‫או אולי משרתת אחרת באחוזה,‬
‫אבל אני יודעת שהיא לא דיברה אליי.‬
‫הילדה הקטנה שבסיור אינה המקרה היחיד.‬
‫גם אורחים אחרים הבחינו‬ ‫במה שהם ראו כרוח רפאים בשם קלואי.‬
‫מספרים שהייתה שפחה צעירה...‬
‫- מרי תומפסון, ספרנית -‬
‫שחיה בבית הזה בתחילת המאה ה-19.‬
‫שמה היה קלואי.‬
‫לפי הסיפור, השופט וודראף‬ ‫הביא אותה כמשרתת בבית האחוזה.‬
‫מן הצוואר ומעלה, היא אישה שחורה.‬
‫האוזן השמאלית שלה חסרה.‬
‫היא לבשה טורבן ירוק,‬ ‫כדי לכסות את האזור הזה.‬
‫מספרים שהוא לא הסתפק בכך שהייתה השפחה שלו,‬
‫אלא שגם התעלל בה מינית.‬
‫והיא ידעה שעליה לשתף פעולה...‬
‫- טרוי טיילור, סופר וחוקר,‬ ‫"רוחות רפאים באמריקה" -‬
‫כי אחרת הייתה נאלצת לעבוד בחוץ,‬ ‫בשדות, בעבודה הקשה ביותר באחוזה.‬
‫הם תפסו אותה מצותת להם‬
‫כשדיברו על עסקי המשפחה שלהם.‬
‫מספרים שכרתו אחת מאוזניה כעונש על כך.‬
‫ואז, לפי הסיפור,‬
‫היא הוציאה את מרבית זמנה‬ ‫במחשבה על מה שתוכל לעשות‬
‫כדי להפוך את עצמה לחשובה בשביל המשפחה שוב.‬
‫היא החליטה לאפות‬ ‫עוגת יום הולדת לבתו הגדולה של השופט.‬
‫היא השתמשה בעסיס‬ ‫מצמח ההרדוף, שהיה פופולרי אך גם רעיל.‬
‫יש שסבורים שמטרתה הייתה‬ ‫לגרום לבני המשפחה לחלות,‬
‫כדי שתוכל לטפל בהם עד שיחלימו‬
‫ולהוכיח עד כמה היא חשובה.‬
‫אחרים סבורים שזאת הייתה פעולה של נקמה‬
‫ושהיא שמה את הרעל‬ ‫בעוגה כדי להרוג את המשפחה.‬
‫מספרים שבאותו זמן,‬ ‫שרה הייתה בהיריון השלישי שלה.‬
‫הילדים ושרה אכלו את העוגה,‬
‫אך הם לא חלו בלבד, אלא מתו.‬
‫לאחר שקלואי הודתה במעשה, היא נתלתה,‬
‫והם האמינו שאם יטילו‬ ‫את גופתה לנהר, קשורה במשקולות,‬
‫רוחה לא תוכל לשוב ולפגוע באנשים.‬
‫אבל משהו השתבש באותו לילה.‬
‫רוחה בהחלט נמצאת כאן.‬
‫רבים שלנים כאן אומרים‬ ‫שהלילה שלהם עבר בשקט.‬
‫אחרים אומרים אחרת וטוענים שראו אותה.‬
‫סיפורה של קלואי הוא אחד‬ ‫הידועים ביותר בסיפוריה של אחוזת מירטלס,‬
‫אך ההיסטוריה המתועדת‬ ‫הכרוכה בו מותירה כמה שאלות ללא מענה.‬
‫- האם קלואי באמת הייתה קיימת? -‬
‫כשכתבתי ספר על מקומות מפורסמים מאוד‬
‫בארצות הברית, שנאמר עליהם שהם רדופי רוחות,‬
‫כמובן שהיה עליי לבוא לכאן, לאחוזת מירטלס.‬
‫אני אדם ספקן,‬ ‫אבל אינני מבטלת דברים כלאחר יד.‬
‫אני מנסה לשמור על ראש פתוח.‬
‫בפעם הראשונה שבאתי לכאן‬ ‫השתתפתי בסיור שנערך במשך היום...‬
‫- ד"ר קארן סטולצנו‬ ‫סופרת, "לרדוף את אמריקה" -‬
‫ולאחר מכאן באתי לסיור הלילי.‬
‫נראה שבכל סיור שאני משתתפת בו‬ ‫יש סיפורים חדשים על רוחות רפאים חדשות.‬
‫מאגר הסיפורים מתפתח והולך וגדל כל הזמן.‬
‫סיפור הרפאים הידוע ביותר‬ ‫שקשור באחוזת מירטלס‬
‫הוא, למרבה הצער, זה שאין ראיות שתומכות בו.‬
‫זהו סיפורה של קלואי.‬
‫היא נראתה פעמים רבות,‬
‫כאישה שעוטה מטפחת ירוקה,‬ ‫או טורבן ירוק, מסביב לראשה.‬
‫בשנות ה-50 של המאה ה-20,‬ ‫כשמרג'ורי מנסון רכשה את האחוזה הזאת,‬
‫והחלה לשמוע כמה מסיפורי הרפאים,‬
‫סופר לה על תקרית‬ ‫בבית הזה, שהייתה קשורה באישה‬
‫שעטתה טורבן ירוק,‬ ‫או מטפחת ירוקה, מסביב לראשה.‬
‫זה סיפור שלא חלף עם הזמן,‬ ‫שיש רוח רפאים שרודפת את הבית.‬
‫היה נראה שהיא רוח הרפאים‬ ‫הקבועה פה, אישה בטורבן ירוק.‬
‫כאשר הסיפור על קלואי הומצא, יש מאין,‬
‫הוא בוסס על סיפורה‬ ‫של רוח הרפאים עם הטורבן הירוק,‬
‫למרות שתיאוריהן לא היו תואמים.‬
‫אך אסור לתת לעובדות‬ ‫להפריע לסיפור טוב, כפי שאכן קרה.‬
‫בתחילה היא הייתה אישה צרפתייה קטנה וזקנה,‬
‫שלבשה שמלה ירוקה.‬
‫ואז, בחלוף השנים,‬
‫היא הפכה לאומנת צעירה ממוצא קנדי צרפתי,‬
‫עם כובע ירוק.‬
‫לפעמים נאמר שהיא לבנה.‬ ‫לפעמים נאמר שהיא שחורה.‬
‫בכמה מהסיפורים נאמר שהיא צעירה ויפה.‬
‫בסיפורים אחרים היא אישה מבוגרת וגדולת גוף.‬
‫יש המון בעיות בסיפור הזה,‬
‫ואחת הבולטות שבהן היא העובדה שאין כל תיעוד‬
‫שלמשפחת וודראף הייתה‬ ‫שפחה בשם קלואי אי פעם.‬
‫יש תיעוד של העבדים האחרים של המשפחה,‬
‫והם נזכרים בו בשמם, אך אין שום קלואי.‬
‫אני חושבת שיש המון גרסאות שונות של קלואי‬
‫כי קלואי צריכה להתאים לרוח התקופה.‬
‫אם נחזור לאחור יותר בזמן,‬
‫יש לו קשר מוצק יותר‬ ‫להיסטוריה הקנדית צרפתית.‬
‫לכן, בשנות ה-20 וה-40 של המאה ה-20‬ ‫היה הגיוני שרוח רפאים תהיה כזאת,‬
‫אך כיום, מהו אחד הדברים‬ ‫הנוראים ביותר בחברה בעבורנו?‬
‫גזענות. עבדות.‬
‫לכן אני חושבת‬ ‫שרוחות רפאים הן תמיד יציר הדמיון שלנו,‬
‫שקשור לרוח התקופה.‬
‫לדעתי זהו הדבר שהכי הטריד אותי במקום הזה,‬
‫כשבאתי לכאן לראשונה.‬
‫החיפוש אחר היסטוריה אמיתית‬ ‫וההבנה שההיסטוריה שסופרה,‬
‫ועדיין מסופרת, היא בלתי אפשרית.‬
‫אני חושב שהסיפורים‬ ‫של אחוזת מירטלס הם בהחלט...‬
‫אלה סיפורי פולקלור שהועברו מדור לדור.‬
‫סיפרו לי את הסיפורים האלה במשך כל חיי.‬
‫יש בסיפור חלקים שהוכח שאינם מדויקים,‬
‫אך הם טבועים עמוק בסיפורי הפולקלור האלה‬
‫ולכן ממשיכים לספר אותם.‬
‫האחוזה שרדה את הזמן‬
‫בניסיון להיות מקום שמטרתו היא לבדר.‬
‫יש מקום לאמונות שונות.‬
‫האם אתם בטוחים שזה באמת קרה כך? כן, תמיד.‬
‫אנחנו לא נמצאים כאן‬ ‫כדי להוכיח שום דבר לאיש.‬
‫אני נהנית לספר לכם סיפורים.‬
‫אנחנו, כמדריכי סיורים, נהנים לספר סיפורים.‬
‫זה הכול. אנחנו אוהבים‬ ‫לבדר את האורחים שלנו.‬
‫לדעתי אין סיבה לא לספר את הפולקלור.‬
‫אני חושבת שהוא חלק מהבית הזה.‬
‫כל הסיפורים האלה קשורים בבית,‬ ‫והם קיימים כבר הרבה זמן, למעלה מ-100 שנים.‬
‫אין לזלזל בחוויות של אנשים ובסיפוריהם.‬
‫אנחנו יכולים להתמקד‬ ‫בסיפור כמו קלואי ולומר, "תראו, הוא נורא".‬
‫אני מניח שמישהו‬ ‫עשוי לומר, "זה סיפור שפונה לכל אחד.‬
‫"הכוכבת של הסיפור‬ ‫היא אישה אפריקנית-אמריקנית."‬
‫אבל היא הנבל,‬
‫והיא לא הייתה קיימת,‬ ‫והיא לא עשתה שום דבר רע.‬
‫קלואי היא רק אחת מאלה‬ ‫שמתו כאן, ואחד מהסיפורים.‬
‫בין אם היא אכן הייתה קיימת ובין אם לא,‬
‫היו כאן מקרי מוות ורצח‬ ‫וטרגדיות משפחתיות אחרות.‬
‫למרות שייתכן שהפולקלור‬ ‫וסיפורי הרפאים שמסופרים באחוזת מירטלס‬
‫אינם נכונים לגמרי, דבר אחד בטוח.‬
‫אין-ספור מבקרים דיווחו‬ ‫על חוויות שאין להן הסבר.‬
‫- אם קלואי אכן לא הייתה קיימת,‬ ‫מי רודף את אחוזת מירטלס? -‬
‫לדעתי, לאחוזת מירטלס בהחלט יש‬ ‫את כל המרכיבים של מקום רדוף רוחות.‬
‫בהחלט יש לה את העבר המתאים.‬
‫אני פשוט בדקתי ברשומות,‬ ‫כדי למצוא את מקורו של הסיפור.‬
‫- אחוזת מירטלס -‬
‫כשדייוויד ברדפורד בא לכאן, במאה ה-18...‬
‫- דייוויד ברדפורד -‬
‫הוא הביא עימו את משפחתו והקים אחוזה.‬
‫- גברת ברדפורד -‬
‫הוא היה עורך דין והחליט לפתוח באזור‬ ‫בית ספר לאנשים שרצו ללמוד משפטים.‬
‫אחד מתלמידיו היה אדם בשם קלארק וודראף,‬
‫שבא לכאן כדי ללמוד משפטים.‬
‫- קלארק וודראף -‬
‫והוא גם התאהב‬ ‫בבתו של השופט ברדפורד, שרה מטילדה.‬
‫- שרה מטילדה ברדפורד -‬
‫הם התחתנו והולידו שלושה ילדים.‬
‫- קורנליה, אוקטביה, ג'יימס -‬
‫לאחר מותו של ברדפורד,‬ ‫הם נטלו על עצמם את ניהול האחוזה.‬
‫שרה מתה בשנת 1823,‬
‫אך לא כי אכלה עוגת יום הולדת מורעלת.‬
‫היה קל לבדוק ברשומות‬ ‫ולגלות ששרה מתה מקדחת צהובה.‬
‫- שרה מטילדה ברדפורד, קדחת צהובה -‬
‫זה היה די טרגי,‬ ‫אבל הוא המשיך לגור בבית, ביחד עם ילדיו.‬
‫בקיץ שלאחר מכן מתו שניים מילדיו,‬
‫גם הם מקדחת צהובה.‬
‫איש מהם לא מת מעוגת יום הולדת מורעלת.‬
‫בנוסף, שרה הייתה אמורה‬ ‫להיות בהיריון השלישי שלה,‬
‫אך אם זה היה נכון, אוקטביה לא הייתה קיימת,‬
‫וידוע שהיא אכן התקיימה.‬
‫הוא שלח את בתו הבכורה לפנימייה,‬
‫ומכר את האחוזה‬ ‫למשפחת סטרלינג כמה שנים לאחר מכן.‬
‫גם משפחת סטרלינג חוותה כאן טרגדיות.‬
‫רק ארבעה מתוך‬ ‫תשעת ילדיהם הגיעו לגיל הבגרות.‬
‫כל השאר מתו, מסיבות טבעיות, כאן בבית הזה.‬
‫לאחר מכן, הבית נמכר שוב ושוב פעמים רבות‬
‫וטרגדיות נוספות התרחשו.‬
‫ההיסטוריה האמיתית של אחוזת מירטלס‬ ‫באמת קשורה בהרבה טרגדיות, הרבה טראומה...‬
‫בתוך הבית הזה התרחשו לא מעט מקרי מוות.‬
‫- מעשי רצח מזוויעים -‬
‫- רצח בזמן הימורים. הרצח נותר לא מפוענח. -‬
‫החתן של משפחת סטרלינג נרצח.‬
‫מקרה הרצח הזה לא נפתר מעולם.‬
‫- נורה למוות -‬
‫מישהו טבע לאחר שחיפש פרות שהתפזרו.‬
‫- טביעה -‬
‫הרשימה נמשכת עוד ועוד.‬
‫אז אם אנו מאמינים‬ ‫שרוחות רפאים נותרות בעולם‬
‫בגלל עניינים לא גמורים,‬ ‫אין ספק שיש עניינים כאלה במקום הזה.‬
‫הבית הזה, מסיבה כלשהי,‬
‫אני לא יודע מהי,‬ ‫פשוט ההיסטוריה של כל החרדה‬
‫והזעם והצער וכל זה...‬
‫התאוריה היא שהם נחקקו בבית הזה.‬
‫בהסתמך על דיווחים מאנשים‬ ‫שאינם מכירים זה את זה ואין ביניהם כל קשר,‬
‫אך למרות זאת סיפרו על מפגשים ואירועים‬
‫דומים מאוד זה לזה שהתרחשו בבית,‬ ‫לדעתי ייתכן מאוד שהוא רדוף רוחות.‬
‫אנחנו בחוץ, במרפסת האחורית.‬
‫נהגנו להושיב אנשים‬ ‫במרפסת האחורית כדי להתרגע,‬
‫והם אמרו לנו‬ ‫עד כמה נחמד שהמלצריות והמלצרים‬
‫לבושים בתלבושות מיוחדות.‬
‫אבל לא הלבשנו אותם בתלבושות מיוחדות.‬ ‫לא ידוע לנו מיהן הדמויות שהם ראו סביבם.‬
‫ייתכן שרוחות הרפאים‬ ‫שנמצאות כאן נקשרות לאנשים.‬
‫אני יודע שיש בחורה אחת‬ ‫שאוהבת שיש כאן ילדים.‬
‫הבן שלי לא זכר זאת,‬
‫אך כשהיה ילד הבאנו אותו לכאן‬ ‫ושאלתי אותו, "איפה היית?"‬
‫הוא אמר, "שיחקתי שם, עם הילדה הבלונדינית",‬
‫אבל לא היו ילדים באזור.‬
‫בבית הזה התגוררו הרבה ילדים.‬
‫משפחת סטרלינג איבדה כמה מילדיה בגיל צעיר,‬
‫אז ייתכן שגם רוחותיהם נותרו כאן.‬
‫לפי כמה סיפורים,‬ ‫אפשר לראות את הילדים האלה בראי,‬
‫ותופעה נפוצה יותר‬ ‫היא שאנשים שומעים אותם צוחקים ומשחקים.‬
‫ילדים נראו במרפסת הקדמית בבגדים תקופתיים.‬
‫כל אחד חייב לחוות‬ ‫את הדברים האלה, ולפעמים זה...‬
‫אנשים חווים משהו אפל.‬
‫אני לא יודע מה גרם לזה להתחיל,‬
‫אבל אני יודע שהם נוטים להראות לנו את עצמם.‬
‫פעם, כשסיימנו להתארח כאן,‬ ‫חזרנו לחדר כדי לבדוק אם שכחנו שם משהו.‬
‫באמצע החדר ניצבה גולה גדולה.‬
‫זו הייתה גולה שהיינו רואים בלילה,‬ ‫אם הייתה שם. אז אמרתי, "ואו",‬
‫הרמתי אותה ואמרתי, "מאיפה זה הגיע?"‬
‫וגולה נוספת יצאה‬ ‫מתחת לאותה שידה והתגלגלה משם.‬
‫בדרך כלל אני נושא עליי מכשיר הקלטה.‬
‫אנחנו בדיוק ארזנו את חפצינו, אשתי ואני.‬
‫ואז, אישה שעמדה לידי, אך לא הייתה שם,‬
‫אמרה, "אני שונאת אותך".‬
‫השמעתי את ההקלטה מאוחר יותר ואמרתי,‬
‫"ואו, נראה לי שממש הרגזתי מישהי".‬
‫אני שונאת אותך.‬
‫אנחנו שואלים שאלות.‬
‫"אתם כאן?" ודברים כאלה.‬
‫ואם יש לכם מזל תזכו לתגובה אינטליגנטית.‬
‫אתם בוכים בשבילי?‬
‫שמעת את זה?‬
‫כאן, בקומה העליונה,‬ ‫יש ארבעה חדרים, כפי שאפשר לראות.‬
‫כולם נקראים על שם‬ ‫אנשים מסוימים שקשורים בבית הזה.‬
‫בחדר הזה, חדר ג'ון ליק,‬ ‫הרגל שלי בלטה מתוך המיטה‬
‫ומישהו אחז בקרסולי והתחיל לשחק בבהונותיי.‬
‫- חדר ג'ון וו. ליק -‬
‫פעם, כשישבנו למטה, בערך בשעה אחת בלילה,‬
‫ולפתע הנברשת החלה לנוע לפנים ולאחור.‬
‫חשבתי שהיא תיפול מהתקרה.‬
‫ואז גברת צעירה אחת,‬
‫שפגשתי לראשונה באותו לילה,‬ ‫אמרה, "אתה רואה אותה?"‬
‫אז אמרתי, "את מי?"‬ ‫"היא ממש מולך." השיער שלי סמר והרגשתי קור.‬
‫וגם, "היא ממש כועסת עליך.‬
‫"היא מנענעת באצבעה‬ ‫מול הפרצוף שלך וצועקת עליך."‬
‫אז אמרתי, "ואו".‬
‫אני הסתכלתי רק על הנברשת, שנעה בטירוף.‬
‫התנועות פחתו קצת ושאלתי,‬ ‫"האם היא נמצאת מולי עכשיו?"‬
‫"לא, היא בדיוק חלפה על פניי.‬
‫"היא נכנסה לאזור של חדר האוכל לילדים,‬
‫"שם הצבת את המצלמה שלך."‬
‫אז נכנסתי לשם‬ ‫והתחלתי לצלם בזריזות בשתי המצלמות.‬
‫לקחתי את סרט הצילום‬
‫לחנות שבה ידעתי‬ ‫שמפתחים סרטים במהירות באיכות ממש טובה.‬
‫האיש יצא ואמר,‬ ‫"אתה הגעת משדה התעופה כרגע?"‬
‫אז אמרתי, "לא, למה?"‬ ‫והוא אמר, "כל סרט הצילום שלך שרוף".‬
‫למה אתה ממשיך לחזור לכאן?‬ ‫-זאת שאלה טובה. רבים שאלו אותי.‬
‫אני מניח שזה כמו‬ ‫לעלות על גלגל ענק, או רכבת הרים.‬
‫כשהקרונית עולה לפסגת רכבת ההרים‬ ‫אתה ממש מת מפחד, אבל לאחר מכן...‬
‫"קדימה, בואו נעשה את זה שוב".‬
‫אבל בעיקרון, אני פשוט‬ ‫חובב של תופעות על-טבעית‬
‫שאוהב את אחוזת מירטלס.‬
‫הפעילות העל-טבעית במירטלס‬
‫נעה מתצפיות לא מזיקות‬ ‫ועד להשפעה על עולם הגשמי.‬
‫אבל מה היא מנסה לומר לנו?‬
‫- האם הרוחות מבקשות מאיתנו להכיר -‬
‫- בהיסטוריה האמיתית של אחוזת מירטלס? -‬
‫אם מציבים את אחוזת מירטלס‬ ‫של המאה ה-21 בציר זמן היסטורי ארוך יותר,‬
‫נראה שהיא חלק מסיפור בן 200 שנים‬
‫של ניסיון להפוך‬ ‫אחוזת מטעים לרווחית ככל שאפשר.‬
‫לפני שחרור העבדים,‬ ‫משמעות הדבר הייתה לכפות עליהם לגדל כותנה.‬
‫לאחר שתעשיית הכותנה קרסה בראשית המאה ה-20...‬
‫- ג'ון בארדס, פרופסור להיסטוריה‬ ‫אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה -‬
‫נבע עיקר הכנסתה‬ ‫מסוג מסוים של תיירות על רקע גזעי,‬
‫שפנה לפנטזיות של האמריקנים‬ ‫הלבנים בקשר לעוצמתם ולעליונותם.‬
‫הדינמיקה הזאת נמשכת עד עצם היום הזה,‬
‫אבל במאה ה-21‬
‫יש יותר ויותר אמריקנים‬ ‫שזה גורם להם לחוש לא בנוח,‬
‫או שרואים בזה בעיה של ממש.‬
‫אנחנו מנהלים אחוזה‬ ‫בתקופה המודרנית ומחדשים אותה,‬
‫במובן שהיא נמצאת כאן‬ ‫בשביל אנשים מכל תחומי החיים.‬
‫אני בהחלט מודע לכך‬ ‫שיש אנשים שסבורים שזה פוגעני,‬
‫ובאשר לאלה שבעבורם‬ ‫זה פוגעני, או מעורר מצוקה,‬
‫אני רוצה לדעת מה אנחנו‬ ‫יכולים לעשות כדי לשפר את המצב.‬
‫בעלי האחוזות שבאזור הותירו,‬ ‫במקרים רבים, רשומות מפורטות מאוד.‬
‫כך אנחנו יכולים לראות‬ ‫מה הייתה ההתנהלות היומיומית באותן אחוזות.‬
‫בנט ה. בארו,‬
‫בעל אחוזה שחי כקילומטר וחצי מאחוזת מירטלס,‬
‫כתב יומן אישי.‬
‫ביומן הזה הוא תיעד‬ ‫את העינויים שגרם באופן אישי‬
‫לכ-100 בני האדם שבהם החזיק כרכוש.‬
‫הצלפות, טבילה של ראשי העבדים במים...‬
‫שילוב ברברי ומבעית‬ ‫של ענישה גופנית והשפלה פומבית.‬
‫לדעתי המקום הזה צריך להתמקד בכך‬
‫שיספר את סיפורה של קלואי‬ ‫ולאחר מכן יספר שאינו אמיתי.‬
‫לא רק אחוזת מירטלס‬ ‫נמנעה מגישה היסטורית יותר‬
‫ובמקום זאת פנתה לתיירות.‬
‫אחוזות אחרות רבות פעלו באופן דומה.‬
‫ברחבי הרשתות החברתיות‬ ‫אפשר לראות שרבים מתנגדים לרעיון הזה.‬
‫והאחוזה הזאת הפכה‬ ‫לאתר של לינה וארוחת בוקר.‬
‫מקום שבו אבות אבותיי נרצחו, הוכו, נאנסו...‬
‫- למה אנחנו מתחתנים באחוזות? -‬
‫מוזר מאוד שאנשים מתחתנים באחוזות.‬
‫רק אלוהים יודע כמה עבדים‬ ‫עברו שם לינץ', עונו או נקברו בהן,‬
‫וכעת אנשים מתחתנים שם‬ ‫וחוגגים שם את היום הכי מאושר בחייהם.‬
‫תמיד מכחישים את ההיסטוריה‬ ‫של העבדות בארץ הזאת וכעת לועגים לה‬
‫בכך שהופכים את המקום לאתר חופשות יוקרתי.‬
‫- עדיין מרוויחים כסף מעבדות‬ ‫ועכשיו 2022! זה פשוט חולני! -‬
‫- לא. זה שימוש נורא במקום הזה. למה? -‬
‫- צריך לתרום אותן למוזאון להיסטוריה‬ ‫שחורה ולהפוך אותן למיני-מוזאונים -‬
‫אני רוצה שנתמקד בשחזור הסיפורים‬
‫ונקודות המבט של המשועבדים,‬
‫אותם אנשים שניסו לשרוד ולהחזיק מעמד‬
‫במצבים של קושי ודיכוי קיצוניים,‬
‫ניסו להקים משפחות וקהילות‬ ‫וכן להעביר את תרבותם הלאה.‬
‫לדעתי הסיפורים האלה הרבה יותר רבי עוצמה,‬
‫הרבה יותר משמעותיים ומעניינים‬
‫מאשר סיפורים שמהללים‬ ‫נשים בחצאיות קרינולינה.‬
‫שאוכלות כריכי מלפפון על המרפסת.‬
‫למרבה הצער, רוב סיפוריהם‬ ‫של המשועבדים באחוזת מירטלס‬
‫אבדו ואינם עוד,‬
‫כי באותה תקופה לא הקפידו‬ ‫לכתוב רשומות של חייהם באופן עקבי.‬
‫יש המון חומר שצריך לעבור עליו. זה משהו ש...‬
‫נמצא מאחורי הקלעים‬ ‫ומחוץ לטווח המצלמות, וחשוב לנו מאוד,‬
‫ולכן אנחנו רוצים לוודא שנעשה זאת נכון.‬
‫זה מאתגר ולא נוח.‬
‫גם אם ההיסטוריה שמאחורי אחוזת מירטלס‬ ‫והשימוש הנוכחי בנכס מהווים בעיה סבוכה,‬
‫דבר אחד ברור.‬
‫רוחות רפאים מסוגים רבים שוכנות כאן.‬
‫האמינו שכאשר מישהו מת בשטח האחוזה,‬
‫צריך לכסות את כל המראות בבד שחור.‬
‫כאשר השופט וודראף איבד חלק ממשפחתו,‬
‫נאמר שהיה כאן בלבול רב כל כך‬
‫עד שסבורים שהראי הזה,‬ ‫שהיה תלוי בחדר האוכל הראשי,‬
‫נותר לא מכוסה.‬
‫אפשר לראות בצד הזה של הראי משהו‬ ‫שנראה כמו טביעות ידיים, או של רגלי חיות.‬
‫סבורים שרוחות מנשמותיהם‬ ‫של האנשים האלה עדיין חיות בתוכו.‬
‫הרבה אנשים מצלמים את הראי הזה.‬
‫בחלק הזה בתמונות שלהם‬ ‫אפשר לראות את פניהם של שני ילדים קטנים.‬
‫כשהוא ליד הראי, הוא משתולל.‬ ‫תראו, כשהוא ממש קרוב לכתמים.‬
‫הראי? אני לא מאמינה בזה. הוא בן 200 שנה.‬
‫הוא לא פריט מקורי של הבית.‬
‫כשמביטים בפרצוף‬ ‫ובסימני הידיים והטפרים, לכאורה,‬
‫הם נראים יותר כמו פגמים בראי.‬
‫נראה שאכן יש שם טביעות ידיים,‬
‫וייתכן שהן טביעות הידיים‬ ‫של האנשים שיצרו את הראי.‬
‫ראיתי בראי הזה דברים.‬
‫זה היה בערך בשעה אחת‬ ‫או שתיים בלילה. גיסי ואני היינו ערים.‬
‫הבטתי בראי וחשבתי שאני רואה בתוכו אור‬ ‫והנחתי שהוא מגיע ממכוניות שעוברות בחוץ.‬
‫קמנו והבטנו בו.‬
‫בתוך הראי היו שלושה כדורי אור.‬
‫הם ניתרו בתוכו, כמו במשחק פינבול.‬
‫הסתכלתי על גיסי והוא היה מוקף במין הילה.‬
‫הוא לבש חולצה לבנה,‬
‫והיא הייתה מוארת כאילו שהוא‬ ‫במועדון לילה עם מנורות אולטרה סגולות.‬
‫השיער שלנו סמר וזה היה...‬
‫הרגשנו המון אנרגייה, ואז כל זה נעלם.‬
‫והאור כבה.‬
‫אנשים רבים ראו דברים בתוך הראי,‬
‫בין אם כאשר הביטו בו‬ ‫ובין אם בתמונות שצילמו.‬
‫וזהו המקום המצולם ביותר באחוזה.‬
‫- אתם מאמינים עכשיו?‬ ‫הביטו מאחורי האישה שמצלמת -‬
‫- רוח הרפאים של אחוזת מירטלס -‬
‫אנשים רבים באים לכאן ומצלמים תמונות‬
‫ומאוחר יותר מגלים שבתמונות יש רוחות רפאים:‬
‫ילדות קטנות, או שהם רואים את קלואי.‬
‫אבל רק לאחר שהם מצלמים, בדרך כלל.‬
‫בדקתי כמה מהתמונות האלו‬
‫וזיהיתי כמה מרוחות הרפאים.‬
‫לפעמים הן מיישומים של רוחות רפאים.‬
‫משתמשים בהן הרבה‬ ‫גם בתמונות של מקומות מפורסמים אחרים.‬
‫- "הוסיפו רוח רפאים"‬ ‫העלו תמונה. בחרו את הרוח. -‬
‫יש עשרות יישומים כאלה ואפשר‬ ‫ליצור את רוחות הרפאים בקלות בעצמכם.‬
‫- מקמו את הרוח שלכם -‬
‫אתם מצלמים משהו.‬
‫אין שם שום דבר. ואז אתם‬ ‫מוסיפים תמונה של ילדה קטנה ומצמררת...‬
‫ויש לכם רוח רפאים.‬
‫אם נבחן את התמונה האגדית‬ ‫של רוח הרפאים, היא לא באיכות ממש טובה.‬
‫היא מטושטשת מאוד, קשה לראות בה פרטים...‬
‫ויש הרבה הסברים טבעיים למה שרואים בתמונה.‬
‫ייתכן שזאת תמונה של צל.‬
‫ייתכן שאלה כלי עבודה, או ציוד,‬
‫או דברים אחרים שאוחסנו שם באותה תקופה.‬
‫לדעתי זה תואם לאמונתם‬ ‫של אנשים רבים שזוהי קלואי.‬
‫זה מה שאנשים רוצים לראות בתמונה הזאת.‬
‫אך לא לכל תמונה שמצלמים באחוזת מירטלס‬
‫יש הסבר הגיוני.‬
‫פעם ירד גשם זלעפות.‬
‫הוא היה ממש חזק, והיה גם ערפל סמוך וקר‬
‫על פני האגם.‬
‫אמרתי, "אני יוצא לצלם תמונות".‬
‫הכנתי את החצובה‬ ‫והשתמשתי בסרט צילום של 1,600 אסא.‬
‫פיתחתי את הסרט...‬
‫והלוואי שהייתי מצלם עוד תמונות.‬
‫בגזיבו היה אור אדום קטן,‬
‫ואז הוא גדל ונראה כמו אישה שחובשת כובע.‬
‫זאת הפרשנות שלי. זה יכול להיות‬ ‫המון דברים, אבל ראו שהיה שם משהו.‬
‫הלוואי שהייתי מצלם עוד כמה תמונות,‬ ‫כי זה נראה כמו משהו שהלך והתפתח שם.‬
‫אני אומרת שבהחלט כדאי לבוא לאחוזת מירטלס,‬
‫ליהנות מהפולקלור ומהסיפורים‬
‫וליהנות מהחוויה הזאת כבידור.‬
‫אבל חשוב מאוד גם לכבד את ההיסטוריה.‬
‫ההיסטוריה חשובה מאין כמותה‬
‫ואנחנו לא רוצים למחוק אותה עם משהו בדיוני.‬
‫אני אומר לכולם,‬
‫"בואו עם ראש פתוח ושימו לב לכל דבר.‬
‫"רק כבדו את הבית יותר מאשר‬ ‫כל דבר אחר. כבדו את ההיסטוריה."‬
‫אני מקווה שאנשים ימשיכו‬ ‫להתלהב מהפן העל-טבעי של הנכס‬
‫וייהנו מהרוחות ומהפולקלור ומכל זה.‬
‫אבל אני מקווה גם להניע את הנכס בכיוון‬
‫שימשיך להרחיב את הסיבות‬ ‫לכך שאנשים מגיעים אליו,‬
‫ובסופו של דבר‬ ‫הוא פשוט ממשיך להיות אתר, מקום,‬
‫שבו אפשר לבדר ולארח אנשים מכל תחומי החיים.‬
‫אני מכירה את מורגן מאז שהיה בן 18 חודשים.‬
‫כעת הוא מנהל את מירטלס‬ ‫ועושה עבודה טובה מאוד.‬
‫הוא יגיד לכם, אם לא אמר לכם כבר,‬
‫שהוא לא מנהל את מירטלס. מירטלס מנהלת אותו.‬
‫רבים שואלים אותי אם האמנתי‬ ‫ברוחות רפאים לפני שהגעתי למירטלס.‬
‫כן, תמיד האמנתי ברוחות רפאים‬
‫אבל יש משהו מיוחד‬ ‫בכך שאני כאן ומאמינה ברוחות רפאים‬
‫ופשוט פותחת את עצמי למה שנמצא פה.‬
‫יש כל כך הרבה שאיננו יודעים.‬
‫יש שיר רוחני עתיק שאומר,‬
‫"אדע על כך יותר בחלוף השנים".‬
‫יש כל כך הרבה שאינני יודעת,‬ ‫אך האם אני מוכנה לזה כבר? אני יכולה לחכות.‬
‫אבל כשאני מצלמת את התמונות האלו,‬ ‫ויש בהן משהו שלא ראיתי בעין בלתי מזוינת,‬
‫זה גורם לי לתהות מה באמת קורה כאן.‬
‫מי צופה בנו?‬
‫אולי ההיסטוריה האמיתית של מירטלס‬ ‫תישאר מעורפלת לנצח, אך דבר אחד בטוח.‬
‫אנחנו המבקרים כאן.‬
‫לא הן.‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬