A környéken mindenki hallott az ültetvényekről,
és arról, hogy még mindig kísért azoknak a szelleme, akik régen itt éltek.
Én sosem hittem igazán a szellemekben, sem más hasonló dolgokban.
Épp egy barátunkhoz jöttünk látogatóba, és úgy terveztük, hogy együtt vacsorázunk.
Vacsora után a férjem el akart jönni ide.
Bementünk az egyik szobába, és csináltam pár képet.
Nem vakuztam, nem is vártam, hogy bármit látok majd.
Valahogy így fotóztam, innen,
aztán megkerültem az ágyat.
Még csináltam pár képet, így utolsóként hagytam el a szobát.
Valamikor hétköznap történt, amikor munkaidő végén, vacsora után
a kanapén ültem, és eszembe jutott a kirándulásunk.
Végignéztem a képeket, és láttam, hogy mind rémes lett.
Mindegyik barna volt, homályos és foltos.
Aztán megláttam egy képet, amin teljesen ledöbbentem.
A fotón ezek az üvegtáblák látszanak.
A visszatükröződő alak túl kicsi ahhoz,
hogy egy itt álló személy tükörképe legyen.
Szóval az arányok nem igazán stimmelnek.
A KÜLÖNÖS AKTÁK MÉG TÖBB KÉRDÉST VETNEK FEL
MEGMAGYARÁZHATATLAN JELENSÉGEK AKTÁI
A Myrtles ültetvény sötét és szövevényes múlttal rendelkezik.
Már több mint 40 éve csak úgy özönlenek ide a látogatók,
akik azt remélik,
hogy paranormális jelenségek tanúi lehetnek.
LEHETSÉGES FORGATÓKÖNYVEK
VAJON MI KÍSÉRT A MYRTLES ÜLTETVÉNYEN?
Üdv a Myrtlesen!
A nevem Hester Eby, én fogom körbevezetni önöket.
Ez az egyik kedvenc helyiségem, a főétkező.
A Myrtles ültetvény egy kísértetházként híresült el,
holott sokkal több annál.
Ezt tapasztalatból mondom.
A Myrtles mindig is Amerika egyik leghíresebb kísértetháza volt.
A MYRTLES BORZALMAI
A LEGRÉMISZTŐBB KÍSÉRTETHÁZ?
A zseblámpa magától bekapcsolt!
Miközben mi alszunk, a furcsa zajok felerősödnek.
SÍPOLÓ HANG!
Éreztem, hogy valaki a fülembe suttog.
A Myrtles St. Francisville-ben található,
Baton Rouge-tól 40 km-re északra.
Ez egy hangulatos kis panzió,
egy végtelenül bájos és nagyon egyedi hely.
Ez a francia háló.
Itt minden bútordarab eredeti.
A babák csak dekorációként szolgálnak, de ezekről is hallani furcsa történeteket.
Főleg azokról a babákról, amelyek a Fanny Williams-szobában vannak.
Többek szerint néha mozognak, elfordulnak.
Egyesek azt mondják: „Van ott valaki.
Lehet, hogy maga nem látja, de ott van.”
Én hiszek nekik.
Néhányan távozáskor kérdezik meg,
hogy én hiszek-e a kísértetekben, mire azt felelem, igen.
Úgy kerültem ide, hogy évekkel ezelőtt munkát kerestem,
és lapozgatás közben leejtettem a telefonkönyvet,
ami a Myrtles ültetvénynél nyílt ki.
1796-ban épült egy ház,
amelyet David Bradford tábornok építtetett.
Ő vezette a whiskeylázadást Pennsylvaniában,
ami után Louisianába menekült.
Ez a kép is Bradford tábornokot ábrázolja.
Mint akkoriban minden apa, ő keresett a lányának férjet.
Egy Clark Woodruff nevű bírót szemelt ki,
aki el is vette Sarah-t, majd átvette a birtokot.
Ő nevezte át a helyet Laurel Hillről Myrtlesre,
mivel rajongott a mirtuszokért.
Azért tartottam meg a Myrtles ültetvényt,
mert itt nőttem fel, lényegében beleszülettem.
A családom '92-ben vette meg az ingatlant, amikor nyolc hónapos voltam.
Szerettek volna ide költözni, azt akarták, hogy ez legyen az otthonunk.
Azt gondolták, javamra válna,
ha egy csendes vidéki panzióban nőnék fel.
Akkor még mit sem sejtettek.
'92-ben még csak annyit tudtak,
hogy a helyet hírhedt kísértetházként tartják számon.
Nem tudom, hogy ők hittek-e az ilyesmiben.
Én tapasztaltam konkrét dolgokat.
A szemem sarkából láttam olyasmit,
ami minden kétséget kizáróan ott volt,
a saját bőrömön tapasztaltam a jelenlétét,
aztán hirtelen eltűnt.
Vannak, akik érzékelnek dolgokat.
Olyasmiket, amiket látniuk sem kell.
Néha úgy érzem, ha villámgyorsan megfordulnék,
látnám, hogy valaki áll mögöttem, de nem tudok ennyire gyors lenni.
Van, hogy a szemem sarkából látom is.
Néha csak egy illatot érzek,
néha pedig egyszerűen csak tudom.
Néha megmozdul a hintaszék, és azt kérdezik, láttam-e.
Nyilván láttam, de nem tudom megmagyarázni.
Ezt a fotót anyám készítette 1992 végén.
A biztosító kért képeket a házról
ami a szerződés meghosszabbításához kellett.
Anyám nem akarta, hogy vendég legyen a képen,
ezért olyan napot választott, amikor teljesen egyedül volt.
A fotókat aztán elküldte a biztosítónak,
akik azzal hívták vissza, hogy valaki van a képen.
A szüleim az ingatlan megvásárlásakor
még nem igazán hittek a házról szóló kísértettörténetekben,
és talán ez volt számukra a fordulópont.
Paranormális nyomozó vagyok.
A csapatommal olyan otthonokat vizsgálunk át,
ahol a lakók nem tudnak aludni valamilyen furcsa jelenség miatt.
A nejemmel itt ünnepeltük a tízedik házassági évfordulónkat.
A szobánk ablaka hirtelen...
erőteljesen rázkódni kezdett.
Nincs olyan szerkezet, ami ilyet elő tudna idézni.
Mikor meg akartam érinteni az ablakot, a rázkódás abbamaradt.
Kimentem, hogy készítsek egy képet.
Akkor még nem láttam semmit, de mikor a fotót előhívták, látszott,
hogy egy kislány próbált kimászni az ablakon.
A haja és a blúza ujja is tisztán kivehető.
De inkább alig észrevehető dolgok történnek, amit épp csak hallani.
Van, hogy leteszel egy poharat az asztalra,
és amikor nem nézel oda, a pohár elmozdul.
Vagy leteszed valahová a fülbevalód, majd észreveszed,
hogy az egyik fele eltűnt.
Az egyik szellem valószínűleg kényszeres.
Amit elmozdítunk, visszateszi a helyére.
A nejem elég szkeptikus, de ez a hely őt is meggyőzte.
Minden más ügyemre azt mondta: „Ez kizárt, hogy igaz legyen.”
Külső szemlélőként rengeteg dologra rá tud világítani,
és egy sereg racionális okot felsorol.
De ez a hely őt is 100%-osan meggyőzte.
Szemernyi kétsége sincs afelől, hogy itt paranormális dolgok történnek.
Mert mindketten tapasztaltuk.
Egyszer egy csoportot fogadtunk,
és jött egy kislány az édesanyjával.
Mikor köszöntem a kislánynak, kérdezte, hogy miért vagyok koszos.
A ruhámra néztem, de láttam, hogy mindenem rendezett és tiszta.
Aztán azt kérdezte, éhes vagyok-e. Mindezt teljesen komoly arccal.
Gondoltam, ideje elindulni a csoporttal, és mikor beléptünk a házba,
a kislány megfordult, és visszanézett oda, ahol korábban beszélgettünk.
Akkor jöttem rá, hogy a kislány nem hozzám beszélt,
hanem valaki máshoz.
Valaki másra nézett, aki mögöttem állt.
És az az illető valószínűleg piszkos volt,
és éhesnek tűnt.
A gyerekekben még megvan az a nyitottság, ami a felnőttekben már nincs.
Felnőttként már mindent megkérdőjelezünk. A gyerekek semmit.
Nem tudom, kit láthatott. Az sem kizárt, hogy Chloét.
De az is lehet, hogy egy másik szolgálóhoz beszélt,
mindenesetre semmiképp sem hozzám.
Nem a kislány volt az egyetlen,
más vendégek is látni véltek egy Chloe nevű szellemet.
Állítólag volt egy fiatal szolgálólány,
aki az 1800-as évek elején lakott a házban.
Chloénak hívták.
A történet szerint Woodruff bíró felfogadott egy szolgálót.
Chloe egy fekete nő volt, akinek hiányzott a bal füle.
Egy zöld turbánt viselt, hogy ezt eltakarja.
A bíró állítólag nemcsak keményen dolgoztatta,
de bántalmazta is a nőt.
Chloe azonban tudta, hogy tűrnie kell,
máskülönben mehetett volna vissza a földekre,
ami a legnehezebb munka volt az ültetvényen.
Egyszer azon kapták,
hogy kihallgatott egy bizalmas beszélgetést.
Állítólag ezért vágták le az egyik fülét.
A történet szerint Chloe ezután a nap minden percében azon fáradozott,
hogy újból a család kegyeibe férkőzzön.
Úgy döntött, születésnapi tortát süt a bíró legidősebb lányának,
ám a népszerű, de mérgező leander levét is felhasználta.
Egyesek szerint csak meg akarta betegíteni a családot,
hogy aztán meggyógyíthassa őket, és bebizonyítsa, hogy nélkülözhetetlen.
Mások szerint bosszút akart állni.
Azért tett mérget a tortába, hogy megölje a családot.
Sarah akkoriban állítólag a harmadik gyermekét várta.
A gyerekek és Sarah megették a tortát,
de nemcsak megbetegedtek, bele is haltak a mérgezésbe.
Miután Chloe bevallott mindent, felakasztották.
A holttestét a folyóba dobták,
hogy a szelleme többé senkinek ne árthasson.
Csakhogy valami félresiklott,
mert Chloe lelke ma is itt kísért.
Sokan azok közül, akik itt szállnak meg, nyugodtan alszanak,
egyesek azonban állítják, hogy látják őt.
Chloe története a Myrtles egyik leghíresebb legendája,
ám a korabeli feljegyzések felvetnek néhány kérdést.
VAJON CHLOE VALÓBAN LÉTEZETT?
Amikor könyvet írtam az Egyesült Államok leghírhedtebb kísértetházairól,
természetesen ellátogattam a Myrtles ültetvényre is.
Szkeptikus ember vagyok, de semmiképp sem cinikus,
ezért próbálok mindig nyitott lenni.
Amikor először jártam itt, először napközben,
majd éjjel is körbejártam a helyet.
Valahányszor körbevezetnek, újabb és újabb rémtörténeteket hallok.
Ezek folyamatosan bővülnek, fejlődnek.
A Myrtleshez kapcsolódó kísértettörténetek közül
sajnos épp a leghíresebb a legkevésbé hiteles.
És ez Chloe története.
Sokszor látták őt feltűnni, fején a jellegzetes zöld turbánnal.
Marjorie Munson, aki az '50-es években lett az ültetvény tulajdonosa,
hallott pár kísértettörténetet,
melyek közül az egyik egy olyan nő szelleméről szólt,
aki valamiféle zöld kendőt vagy turbánt viselt a fején.
Így maradt fenn a történet a házban kísértő szellemről.
A zöld turbános nő lelke lett a Myrtles kísértete.
Amikor Chloe története született, mégpedig a semmiből,
a zöld turbános nő szellemének történetét vette alapul,
ami a leírásokkal ugyan nem egyezett,
de a tények nem állhatnak egy jó sztori útjába.
Itt is erről lehetett szó.
A történet eredetileg egy idős francia hölgyről szólt,
aki zöld ruhát viselt.
Idővel azonban a főszereplő egy fiatal francia dadussá alakult át,
akinek zöld főkötője volt.
A nő alakja volt fekete is, fehér is.
Egyszer fiatal volt, és gyönyörű,
máskor terebélyes és idősebb.
Számos probléma van ezzel a történettel.
Kezdjük ott, hogy semmilyen forrás nem említ
egy Chloe nevű szolgálót a Woodruff családnál.
Vannak feljegyzések szolgálókról,
ráadásul név szerint, de Chloét sehol sem említik.
Azt hiszem, azért létezik ennyi verzió,
mert Chloe alakja mindig is az adott korhoz igazodott.
A kezdet kezdetén még
leginkább a francia-kanadai történelemhez kapcsolódott.
A '20-as és '40-es években még a szellem állt a középpontban,
míg manapság mi az egyik legkárosabb társadalmi jelenség?
A rasszizmus, az elnyomás.
Azt gondolom,
hogy a szellem mindig az adott kornak megfelelő képzeletbeli alak.
Azt hiszem, ez zavart leginkább, amikor először itt jártam.
Az eredeti történet nyomát kutattam, de rájöttem, hogy az a verzió,
amit még ma is mesélnek,
egyszerűen képtelenség.
A Myrtlesről szóló történetek olyanok,
mint a szájhagyomány útján terjedő népmesék.
Az egész életemet végigkísérték,
és a történet egyes részei bizonyítottan pontatlanok,
de ez a legenda olyannyira a hely történelmének részévé vált,
hogy mindig lesz, aki továbbmeséli.
Hű maradt az eredeti céljához, ami nem más, mint a szórakoztatás.
Mindenki másban hisz.
Mindig megkérdezik, hogy: „Biztos így történt?”
De én azt gondolom, hogy semmit sem kell bizonyítanunk.
Én örömmel mesélek.
Egy idegenvezető szeret mesélni, ennyi. Jó érzés a látogatókat szórakoztatni.
A hagyományőrzés egy teljesen helyénvaló dolog.
Ez a történet is a ház része.
A legendák, amelyek a helyhez kötődnek, ide s tova 100 esztendősek.
Az emberek tapasztalatait és történeteit nem szabad lenézni.
Chloe történetére mondhatnánk, hogy rettenetes,
de ha úgy nézzük, az egyenlőséget hangsúlyozza,
hisz egy afroamerikai nő történetét meséli el.
Persze ő a gonosztevő,
de mivel nem létezett, nem is tehetett semmi rosszat.
Nem csak Chloe halt itt meg, az ő története egy a sok közül.
Tehát ha létezett, ha nem,
más gyilkosságok és halálesetek, más tragédiák is történtek itt.
Bár a Myrtles kísértettörténeteinek nem biztos, hogy van valóságalapja,
egy biztos.
Számtalan látogató számolt be megmagyarázhatatlan jelenségekről.
VAJON HA CHLOE NEM LÉTEZNE, KI KÍSÉRTENE A MYRTLES ÜLTETVÉNYEN?
A Myrtlesben minden adott ahhoz, hogy kísértetház legyen.
Rendkívül gazdag múltja van.
Beleástam magam a történetébe, hogy kiderítsem az igazságot.
MYRTLES ÜLTETVÉNY
David Bradford az 1700-as években telepedett le itt.
Jött vele a családja is, és ekkor létesült az ültetvény.
Bradford ügyvéd volt,
aki segíteni akart mindazoknak,
akik a környéken szintén jogi pályára készültek.
Így lett a tanítványa Clark Woodruff,
aki azért jött ide, hogy ügyvédnek tanuljon,
de szerelmes is lett, mégpedig Bradford bíró lányába, Sarah Matildába.
Összeházasodtak, és három gyermekük született.
Miután Bradford meghalt, ők örökölték a házat.
Sarah 1823-ban hunyt el, de nem azért, mert a születésnapi torta mérgezett volt.
Könnyen utána lehet járni, hogy Sarah sárgalázban halt meg.
Ez szörnyű tragédia volt,
ám Woodruff mégis maradt a házban a gyerekekkel együtt.
A következő nyáron két gyermekét is elvesztette,
szintén sárgalázban.
Tehát senki halálát sem a torta okozta.
Ha Sarah valóban harmadik gyermekét várta volna,
az azt jelentené, hogy Octavia nem is élt,
márpedig ő nagyon is létezett.
Woodruff legidősebb lányát bentlakásos iskolába küldte,
majd pár évvel később eladta a birtokot a Stirling családnak,
akiket szintén számos sorscsapás ért.
A kilenc gyermekből csupán négy érte meg a felnőttkort.
A többi testvér természetes halált halt a birtokon.
A ház ezután sűrűn gazdát cserélt,
és egymást érték a tragédiák.
A Myrtles történetében rengeteg a tragédia és a fájdalom.
Sok haláleset történt a házban.
SZÖRNYŰ GYILKOSSÁGOK
JÁTÉK KÖZBEN ÖLTÉK MEG A GYILKOS KILÉTE MÁIG REJTÉLY
Stirling vejét meggyilkolták.
A gyilkost sosem találták meg.
Volt, aki megfulladt, amikor marhákat terelt volna haza.
És a lista még nagyon hosszú.
Tehát ha azt feltételezzük, hogy egy lélek akkor kísért,
ha valamilyen befejezetlen ügye van,
akkor ezen a helyen minden adott.
Ezt a házat valamiért hosszú idő óta a rettegés,
a düh és a bánat járja át.
Hogy ez valamilyen átok-e, az rejtély.
Az, hogy idegen emberek, akik között nincs semmilyen kapcsolat,
ugyanazt élték át, ugyanazt tapasztalták, arra enged következtetni,
hogy ez valóban egy kísértetház.
Ez a ház hátsó része.
Többen, akik itt ücsörögtek és pihentek,
említették, hogy milyen remek pincérnőink vannak,
és dicsérték az egyenruhájukat.
Csakhogy nincsenek pincéreink.
Rejtély, hogy a vendégek kiket látnak itt sürögni-forogni.
Az itteni szellemek talán kötődnek némely vendéghez.
Van egy lány, aki rajong a gyerekekért.
A fiam már nem emlékszik erre.
Még kicsi volt, mikor elhoztuk, és kérdeztem, merre járt.
Azt mondta, a szőke kislánnyal játszott, pedig ő volt itt az egyedüli gyerek.
Sok gyerek élt ebben a házban.
A Stirling családból több gyermek is itt halt meg,
így lehetséges, hogy az ő szellemeik is itt maradnak.
Néhányan a tükrökben látnak gyerekeket,
a nevetésüket pedig sokan hallják.
Volt, aki a ház előtt látta őket korabeli ruhákban.
Mindenki más élményekről számol be,
és néha előfordul, hogy az ember ijesztő dolgokat tapasztal.
Nem tudom, mi lehet az oka,
de kétségtelen, hogy bárkik is vannak itt, előszeretettel mutatkoznak előttünk.
Egyszer hazaindulás előtt
még meg akartuk nézni, nem maradt-e valami a szobában.
A szoba közepén volt egy nagy üveggolyó.
Ha azelőtt is ott lett volna, biztos észrevesszük. Elképedtem.
Felvettem, és próbáltam rájönni, hogy került oda.
Erre a szekrény alól kigurult még egy üveggolyó.
Általában van nálam diktafon,
és a nejemmel épp pakoltuk el a holmijainkat,
amikor egy női hang megszólalt mellettem, és azt mondta: „Gyűlöllek.”
Mikor visszajátszottam a felvételt,
arra gondoltam, valakit jól feldühíthettem.
Gyűlöllek.
Gyakran teszünk fel kérdéseket.
Olyasmiket, hogy: „Itt vagy?”
És ha szerencsénk van, értelmes válaszokat kapunk.
Miattam sírsz?
Hallottad ezt?
Itt a legfelső emeleten négy szoba van.
Mindegyiket a házhoz kötődő személyekről nevezték el.
Itt, a John Leake-szobában egyszer kilógott a lábam a takaró alól,
mire valaki megragadta a bokám, és a lábujjaimat kezdte macerálni.
JOHN W. LEAKE-SZOBA
Egyszer odalent ültünk úgy éjjel egy körül,
amikor a csillár hirtelen himbálózni kezdett.
Azt hittem, leesik a plafonról.
Erre egy hölgy,
akit aznap este ismertem meg, azt kérdezte: „Maga is látja?”
Mondom: „Kit?” Erre ő: „A nőt maga előtt.” Égnek állt a hajam, levert a víz.
„Haragszik önre.” Mondta a hölgy.
„Ujjal mutogat magára, és kiabál.”
Elállt a szavam.
Csak nézem, ahogy a csillár ide-oda himbálózott.
Mikor kezdett lelassulni, kérdeztem, hogy ott van-e még a nő.
A hölgy erre azt mondta, már bement a gyerekek étkezőjébe,
ahol a fényképezőgépeimet hagytam.
Bementem, és mindkét géppel készítettem képeket.
A filmtekercseket aztán
elvittem egy olyan helyre, ahol tudtam, hogy hamar előhívják.
A fényképész azt kérdezte, a reptérről jövök-e.
Erre én: „Miért?” Mire ő: „Minden kép kiégett.”
Miért jön mindig vissza?
Jó kérdés. Sokan kérdezték már.
Olyan ez, mintha óriáskeréken vagy hullámvasúton ülnék.
Az ember retteg, amíg a csúcsra ér,
aztán újra és újra végig akarja csinálni.
Egyszerűen rajongok a paranormális jelenségekért
és a Myrtles ültetvényért.
A Myrtles paranormális jelenségei az egyszerű észleléstől
a fizikai zaklatásig széles skálán mozognak.
De vajon mit üzenhetnek?
VAJON A SZELLEMEK AZT AKARJÁK,
HOGY ELFOGADJUK A MYRTLES ÜLTETVÉNY VALÓDI TÖRTÉNETÉT?
Ha a 21. századi Myrtlest egy hosszabb idősíkon helyezzük el,
azt látjuk, hogy a tulajdonosok 200 éven át
minél nagyobb hasznot akartak húzni az ültetvényekből.
Az emancipáció előtt ez azt jelentette,
hogy rabszolgákat dolgoztattak a gyapotföldeken.
A 20. század elején aztán összeomlott a gyapotipar.
Az új aranybánya a faji turizmus egy bizonyos formája lett,
amely a magukat felsőbbrendűnek tartó fehér amerikaiakat célozta meg.
Ez egyébként a mai napig egy létező jelenség,
de a 21. században
ez egyre több amerikai számára vált kellemetlenné és kifogásolhatóvá.
Egy olyan modern ültetvényt üzemeltetünk, és korszerűsítünk folyamatosan,
amely minden társadalmi réteg előtt nyitva áll.
Tisztában vagyok vele, hogy ez a hely egyesek számára sértő.
De szeretném, ha ezek az emberek segítenének abban,
hogy közösen jobbá tegyük, és a helyes irányba fejlesszük.
Számos környékbeli ültetvénytulajdonos részletes feljegyzéseket hagyott hátra.
Ezekből kiderül, hogy zajlott régen az élet az ültetvényeken.
Bennet H. Barrow,
egy ültetvényes, aki alig egy kilométerre lakott a Myrtlestől,
naplót is vezetett.
Részletesen feljegyezte, hogy kínozta azt a közel 100 embert,
akiket saját tulajdonának tekintett.
Megkorbácsolta őket, vagy lenyomta a fejüket a víz alá.
A testi fenyítés és nyilvános megaláztatás szörnyű, barbár egyvelegét alkalmazta.
Ennek a helynek feltétlenül másra kell koncentrálnia.
El lehet mesélni Chloe történetét, de hozzá kell tenni, hogy nem igaz.
A történelmi hitelességet ugyanakkor nem csak a Myrtles áldozta fel
a turizmus oltárán.
Sok más ültetvény is ezt tette.
A közösségi médiában jól látszik, hogy ezt sokan határozottan ellenzik.
Az ültetvényből panzió lett.
Azon a helyen, ahol a felmenőimet megerőszakolták, megverték és megölték.
Fura, hogy egyesek az ültetvényeken házasodnak össze.
Ki tudja, hány rabszolgát lincseltek meg, kínoztak vagy temettek ott el?
Mégis van, aki ott akarja tölteni élete legboldogabb napját.
Amerika tagadja, hogy a rabszolgaság létezett.
És most még gúnyt is űznek belőle azzal, hogy luxusnyaralásokat szerveznek köré.
MÉG 2022-BEN IS PÉNZT CSINÁLNAK A RABSZOLGASÁGBÓL. UNDORÍTÓ!
SZÖRNYŰ, MI LETT ABBÓL A HELYBŐL. MIRE JÓ EZ?
A FEKETE TÖRTÉNELEM MÚZEUMÁNAK KÉNE ADOMÁNYOZNI, ÉS MINIMÚZEUMMÁ ALAKÍTANI.
Szeretném, ha a rabszolgák történetének megismerésére
és megértésére kerülne a hangsúly.
Azokéra, akik a túlélésért küzdöttek, vagy az elnyomástól szenvedtek
és mégis családot alapítottak, hogy továbbadják a hagyományaikat.
Ezek a történetek sokkal erőteljesebbek,
mélyebbek és érdekfeszítőbbek,
mint az abroncsos ruhájú nőké,
akik uborkás szendvicset esznek a verandán.
Sajnos az ültetvényen dolgozókról szóló történetek többsége mára feledésbe merült.
Annak idején ugyanis a rabszolgákról nemigen vezettek nyilvántartást.
Rengeteg a teendő.
Ez a hely a színfalak mögött, kamerák nélkül is fontos számunkra.
Tényleg jól akarjuk csinálni.
Ez nagy kihívás, és komoly nehézségekkel jár.
Bármennyire is szövevényes a Myrtles története,
és bármilyen ellentmondásos is a jelene,
egy biztos.
Sokféle szellem lakik odabent.
Amikor valaki meghalt az ültetvényeken,
fekete leplekkel takarták le a tükröket.
Amikor Woodruff bírónak majd' az egész családja elhunyt,
állítólag akkora volt a zűrzavar,
hogy ezt a tükröt, ami akkor az étkező falán volt,
elfelejtették letakarni.
Ezen az oldalon látszik is néhány kéz- és ujjnyom.
Úgy tartják, hogy az elhunytak lelkei még mindig odabent vannak.
Sokan fotózzák ezt a tükröt.
A fényképeken általában két gyermek arca látszódik ezen a helyen.
Itt jelez is. Pont a foltoknál.
Kizárt, hogy az a tükör 200 éves legyen.
Biztos, hogy nem eredeti.
Ha megvizsgáljuk azokat a tükröződéseket és állítólagos kéznyomokat,
látszik, hogy azok a tükör hibájából adódnak.
A kéznyomok lehetnek valósak,
de azoktól is származhatnak, akik a tükröt készítették.
Láttam benne dolgokat.
Hajnali egy vagy két óra lehetett. A sógorommal még ébren voltunk.
Ahogy a tükörbe néztem, valamilyen fényt láttam benne.
Azt hittem, az autók fénye. Aztán megnéztük közelebbről.
Három fénygömb volt a tükörben.
Úgy pattogtak, mint a flipperben a golyók.
Ránéztem a sógoromra, és mintha felragyogott volna az aurája.
Fehér ing volt rajta, ami úgy világított,
mintha diszkóban lett volna az UV-lámpák alatt.
A haja is égnek állt.
Érezni lehetett azt a hatalmas energiát, aztán hirtelen elmúlt, és kialudt a fény.
Sokan láttak dolgokat a tükörben,
vagy a saját szemükkel, vagy később, a fotókon.
A Myrtlesen belül Itt készül a legtöbb fotó.
MÁR ELHISZITEK? NÉZZETEK A FOTÓS MÖGÉ!
MYRTLES ÜLTETVÉNY-LÁTOGATÁS FOTÓK 2/2
Sokan jönnek ide fotózni,
és később fedezik fel a szellemeket a képeken.
Vagy kislányokat látnak, vagy Chloét.
De általában csak azután veszik őket észre, hogy a kép elkészült.
Jó néhány fotót megvizsgáltam,
és sikerült azonosítanom pár szellemet.
Van, amelyik egy applikációval került a képre.
Ezeket más híres helyeknél is előszeretettel használják.
SZELLEMET RÁ! KEZDÉS
Több tucat ilyen alkalmazás létezik,
így bárki készíthet kísértetfotókat.
Elég egy fénykép,
amire csak rá kell tenni egy ijesztő kislány képét,
és kész a kísértetfotó.
A legendás kísértetfotó is meglehetősen rossz minőségű.
Homályos, nem látszódnak jól a részletek.
Több logikus magyarázat is létezik arra, hogy mi lehet valójában a képen.
Lehet egy árnyék,
de lehet valamiféle eszköz, felszerelés,
vagy bármi egyéb, amit akkoriban épp ott tároltak.
Sokan úgy gondolják, hogy a kép Chloét ábrázolja,
aminek az az oka, hogy ezt akarják látni.
Csakhogy nem minden itt készült fotóra van logikus magyarázat.
Szakadt az eső.
Mintha dézsából öntötték volna. Hűvös, ködös pára ült a tó fölött.
Arra gondoltam, kimegyek egyet fotózni.
Felállítottam az állványt, és az 1600-as filmet használtam.
Mikor előhívtam a képeket, arra gondoltam, bárcsak többet fotóztam volna.
Egy növekvő piros fény látszik a pavilon fölött,
és felsejlik egy kalapos nő alakja.
Én legalábbis ezt látom.
Sok minden lehet, de valami van ott. Bár több képet készítettem volna!
Biztos vagyok benne, hogy feltűnt volna még valami.
Én mindenkit biztatok, hogy menjen el a Myrtles ültetvényre,
ismerje meg a hely történetét és legendáit,
és adja át magát az élménynek.
De fontos, hogy tiszteletben tartsuk a hely történetét is.
A történelem rendkívül fontos, és nem szabad, hogy a fikciók felülírják.
Mindenkinek azt javaslom,
hogy legyen nyitott, figyeljen oda mindenre,
és mindenekelőtt adja meg a háznak és a ház történetének járó tiszteletet.
Remélem, az emberek továbbra is
kíváncsiak lesznek a paranormális jelenségekre,
és élvezettel hallgatják majd a kísértettörténeteket.
De abban is bízom, hogy idővel
bővülhet az a tematika, ami miatt az emberek ellátogatnak ide,
és a Myrtles olyan hely lehet,
ami mindenki számára értékes és érdekes.
Morgant 18 hónapos kora óta ismerem.
Most ő vezeti a Myrtlest, és remek munkát végez.
Mindig mindenkinek azt mondja,
nem ő vezeti a Myrtlest, a Myrtles irányítja őt.
Sokan kérdezik, hogy azelőtt is hittem-e a szellemekben.
Nos, mindig is hittem bennük.
De egész más dolog úgy hinni, hogy itt vagyok,
és befogadom mindazt, ami itt körülvesz.
Rengeteg mindenről nem tudunk.
Van egy régi spirituális dal, ami úgy szól:
„Idővel egyre több mindent értek majd.”
Sok mindent nem tudok még, amire talán készen sem állok.
De türelmes vagyok.
Amikor fotókat készítek,
amin olyasmit veszek észre, amit szabad szemmel nem láttam,
elgondolkozom, hogy valójában mi történhet itt.
Ki az, aki figyel?
A Myrtles igaz történetét talán örökké homály fedi majd,
de egy biztos.
Itt mi vagyunk a vendégek.
Nem ők.
A feliratot fordította: Usztics Lili