Alla i vårt område känner till plantagerna
och att de hemsöks eller besöks av folk som har levt där tidigare.
Men jag tänkte aldrig på spöken eller något sådant.
Vi kom hit för att träffa en vän och vi planerade att äta middag.
Efter middagen ville min man göra rundturen.
Vi gick in i det här rummet och jag tog bilder.
Ingen blixt. Jag förväntade mig inte att se nåt.
Jag tog bilder åt det här hållet.
Jag var tvungen att gå runt sängen.
Jag tog bilder och gick ut. Jag var sist i rummet.
Det var mitt i veckan. Efter jobbet och middagen.
Jag satt i soffan och kom att tänka på The Myrtles.
Jag skummade igenom bilderna och de var dåliga.
De var bruna, suddiga och utsmetade.
Men sen kom en bild upp som var chockerande.
Det här är bilden av... Det ser ut som den här rutan.
Bilden är mycket mindre än om en person stod nära den.
Storleken stämmer inte riktigt.
MÄRKLIGA FALL LEDER TILL FLER FRÅGOR ÄN SVAR
Myrtles Plantation är en plats med ett dunkelt och invecklat förflutet.
I drygt 40 år har besökare strömmat till tomten
för att uppleva paranormal aktivitet som sägs förekomma här.
EVENTUELLA MÖJLIGHETER
VAD HEMSÖKER MYRTLES PLANTATION?
Välkomna till Myrtles. Jag heter Hester Eby och ska visa er runt.
Här är ett av mina favoritrum. Den stora matsalen.
Myrtles Plantation är synonymt med spökhuset.
Men det är mycket mer och det har jag lärt mig under årens lopp.
Myrtles har alltid varit känt som ett av USA:s mest hemsökta hus.
PLANTAGE MED SPÖKEN USA:S MEST HEMSÖKTA HUS?
Ficklampan tände sig själv.
Medan vi sover intensifieras de märkliga ljuden.
VISSLANDE LJUD
Jag kände hur någon viskade i mitt öra.
Myrtles i St. Francisville i Louisiana ligger 40 km norr om Baton Rouge.
Det är ett litet, pittoreskt pensionat
som har mycket charm och karaktär.
Det här är det franska sovrummet. Rummet är i originalutförande.
Våra dockor är bara lite av dekorationer,
men många har historier.
Särskilt dockorna som finns i Fanny Williams-rummet.
Många blir lite paranoida. De säger att de ändrar riktning.
Folk har sagt: "Det är någon där borta."
"Du kanske inte ser dem, men de är där."
Jag tror på dem.
Andra kan gå ut och säga:
"Tror du på det?" Då svarar jag: "Ja, det gör jag."
Min Myrtleshistoria börjar med att jag behövde ett jobb.
Jag tittade i telefonkatalogen, men tappade den.
Den landade på M. "Myrtles Plantation Home".
Ett hus byggdes 1796.
General David Bradford byggde det.
Han ledde Whiskey Rebellion i Pennsylvania.
Han flydde för sitt liv till Louisiana.
Den här visar hur general Bradford såg ut.
Och likt alla pappor arrangerade han sin dotters äktenskap.
Han ansåg att mannen som passade var en man vid namn Clark Woodruff.
Han gifte sig med dottern Sarah. Han tog över.
De ändrade namn från Laurel Hill till Myrtles
eftersom de gillade crepe myrtle.
Jag blev ägare till Myrtles Plantation för jag växte upp här.
Min familj köpte fastigheten 1992 när jag var åtta månader.
De ville flytta till fastigheten och göra den till ett hem.
De ville låta ett barn växa upp
på ett sömnigt pensionat på landet, men de hade ingen aning.
De visste att Myrtles var känt
som ett av USA:s mest hemsökta hus när de köpte fastigheten.
Jag vet inte om de trodde på det.
Jag har haft ett par upplevelser.
Jag har sett saker i ögonvrån.
Något som jag var säker på att jag hade sett
och att jag kunde beskriva upplevelsen men sen försvann det.
Vissa känner saker. De behöver inte se så mycket.
Ibland känner jag att om jag vänder mig snabbt
så finns någon bredvid mig, men jag hinner inte se dem.
Det finns någon i ögonvrån. Ibland är det en doft.
Ibland är det bara känslan, eller "gungstolen gungade".
"Såg du?" "Ja." Jag kan inte förklara det.
Det här fotot togs av min mamma i slutet av 1992.
Hon tog bilder på fastigheten av försäkringsskäl.
De tecknade ny försäkring för påföljande år.
Människor fick inte vara med så hon valde en dag när hon var ensam.
Hon tog bilderna och skickade in dem.
De ringde och sa att den fanns en person på ett foto.
Mina föräldrar var lite skeptiska
till den paranormala aktiviteten när de köpte fastigheten.
Det här fick dem att ändra sig.
Jag är paranormal utredare.
Jag har en grupp som undersöker hus
till familjer som besväras av väsen på natten.
Min fru och jag åkte hit
på vår 10-åriga bröllopsdag för att övernatta.
Plötsligt började fönstren framför oss...
De började vibrera kraftigt.
Det finns ingen mekanism som kan orsaka det.
Jag gick upp för att känna på fönstret, men då upphörde det.
Sen går jag ut för att ta en bild.
Jag såg det inte då, men när jag framkallade filmen senare
verkar en flicka klättra ut genom fönstret.
Man ser hårfästet och de puffiga ärmarna.
Det mesta som sker är subtilt. De är hörbara.
Man ställer sitt glas på ett bord
och vänder sig om och så har glaset flyttats 15 centimeter.
Eller så tar man av sina örhängen och upptäcker att ett är borta.
En av andarna verkar ha svårt tvångssyndrom.
Flyttar man på saker så ställer hon tillbaka dem.
Min fru är skeptisk förutom här.
På mina andra spökutredningar säger hon alltid: "Det var inget."
Hon påpekar saker. Själv är jag uppslukad.
"Har du tänkt på det? Det kan ha varit det."
Men när det gäller det här huset håller hon med.
Hon är nog inte det minsta skeptisk när det gäller Myrtles.
För vi har upplevt det.
En gång väntade vi på att en grupp skulle gå in i huset.
Det var en liten flicka med sin mamma. Jag hälsade på henne.
Hon frågade: "Varför är du smutsig?"
Jag tittade ner och kollade. Jag såg ren ut.
Hon frågade: "Är du hungrig?" Hon sa det med allvarlig ton.
Det var dags för dem att gå in och när jag följde dem till dörren
hade hon vänt sig om och tittade tillbaka där vi pratade tidigare.
Hennes mamma och jag insåg att hon inte pratade med mig.
Hon pratade med nån annan.
Hon tittade på nån bortom mig.
Och den personen, vem det nu var, kan ha varit lite smutsig,
och såg kanske ut att vara hungrig.
Det finns en öppning med barn som vuxna inte har.
Vi har lärt oss att ifrågasätta allt. Barn gör inte det.
Jag vet inte vem hon såg. Jag vet inte om det var Chloe.
Jag kan inte säga att det inte var en annan betjänt.
Men jag vet att hon inte pratade med mig.
Den lilla flickan på rundturen är inte unik.
Andra gäster har sett
vad de uppfattar som ett spöke som heter Chloe.
Det sägs att det fanns en slavflicka som bodde i huset i början av 1800-talet.
Hon hette Chloe.
Det sägs att domare Woodruff skaffade en husbetjänt.
Från halsen och uppåt är hon svart.
Hon saknar vänsteröra.
Hon hade en grön turban för att täcka det området.
Det sägs att han inte bara förslavade henne
utan att han även utnyttjade henne.
Hon var tvungen att gå med på det. Annars skulle hon få jobba på fälten
som var det jobbigaste och värsta arbetet på plantagen.
Hon ertappades när hon tjuvlyssnade på deras familjeangelägenheter.
Det sägs att hon fick ett öra avskuret som straff.
Sen ägnade hon stora delar av sin tid åt att planera vad hon kunde göra
för att vara viktig för familjen.
Hon bestämde sig för att baka en tårta till domarens äldsta dotter.
Hon använde saft från den populära, men giftiga oleandern.
Vissa tror att hon ville göra dem sjuka
så att hon kunde vårda familjen och visa hur viktig hon var.
Andra tror att det var hämnd.
Att hon la giftet i tårtan för att döda familjen.
Sarah sägs ha varit gravid med sitt tredje barn.
Barnen och Sarah åt tårtan, men dog istället för att bli sjuka.
Efter att ha erkänt, hängdes Chloe.
De trodde att om de sänkte kroppen i floden med tyngder
kunde anden inte komma upp och skada någon.
Något gick snett den kvällen.
Hennes ande finns här.
Många tillbringar en natt och har en väldigt lugn natt.
Men inte andra. De hävdar att de ser henne.
Historien om Chloe är en av Myrtles mest kända,
men den dokumenterade historien lämnar en del obesvarade frågor.
FANNS VERKLIGEN CHLOE?
När jag skrev en bok om berömda platser i USA som sägs vara hemsökta,
var jag tvungen att åka till Myrtles Plantation.
Jag kallar mig skeptiker, men jag är ingen cyniker.
Jag försöker hålla ett öppet sinne.
Första gången jag kom hit gick jag en rundtur på dagtid.
Sen även på natten.
På varje rundtur kommer nya berättelser om nya spöken.
Det kommer till något nytt hela tiden och utvecklas ständigt.
Den mest berömda spökhistorien kopplad till Myrtles, är tyvärr
den som inte är särskilt äkta.
Det är historien om Chloe.
Hon har setts
som en kvinna med en grön sjal eller en grön turban på huvudet.
På 1950-talet när Marjorie Munson tog över plantagen
och började höra spökhistorierna,
fick hon höra om en upplevelse med en kvinna i huset
som bar en grön turban eller en grön sjal på huvudet.
Historien hängde kvar, att det var ett spöke som hemsökte huset.
Hon verkade vara husspöket. En kvinna med grön turban.
När historien om Chloe skapades utan någon grund
användes historien om spöket med en grön turban,
även om beskrivningarna inte stämde.
Men vi låter inte fakta komma i vägen för en bra berättelse.
I början var hon en liten gammal fransk dam
som var klädd i en grön klänning.
Men under tidens gång har hon blivit en ung fransk-kanadensisk barnflicka
med en grön hätta.
Ibland sägs det att hon är vit. Ibland sägs hon vara svart.
I vissa historier är hon ung och vacker.
I andra historier är hon en stor, äldre kvinna.
Det finns många fel med den här historien. Det finns inga uppgifter om
att familjen Woodruff hade en slav vid namn Chloe.
Det finns register över andra slavar
skrivna med namn, men det finns ingen Chloe.
Det finns många versioner av Chloe för hon behöver passa in i vår tid.
Går vi längre bak i tiden
finns mer en koppling till fransk-kanadensisk historia.
På 1920- och 1940-talet hade det varit logiskt som ett spöke.
Men vad är det värsta vi kan tänka oss i samhället idag?
Det är rasism. Det är slaveri.
Jag tror att spöket alltid är ett påhitt med koppling till vår tid.
Det var nog det som störde mig mest när jag kom hit.
Jag sökte efter äkta historia och insåg att historien som berättades,
och fortfarande berättas, inte är möjlig.
Jag tror att historierna om Myrtles är sägner som har förts vidare.
Jag har fått höra dem hela livet.
Det finns delar som vi vet har visat sig vara felaktiga,
men de är så centrala i sägnerna att historierna fortsatte att berättas.
Det fungerar med att fastighetens inriktning är nöje.
Det finns utrymme för olika uppfattningar.
"Är du säker på att det var så?" Alltid.
Vi är inte här för att bevisa något.
Jag gillar att berätta historier.
Vi guider gillar att berätta historier. Vi tycker om att underhålla gästerna.
Det är okej att berätta sägnen. Jag tycker att det är en del av huset.
Historierna är kopplade till huset och har funnits länge.
I drygt 100 år.
Folks erfarenheter och berättelser ska inte förringas.
Vi kan fokusera på Chloes historia och säga: "Det är fruktansvärt."
Någon kan säga: "Det är en inkluderande historia."
"Stjärnan är en afroamerikansk kvinna."
Men hon är skurken.
Men hon existerade inte och hon gjorde inget fel.
Chloe är bara en av de som dog här och en av historierna.
Så oavsett om hon existerade eller inte,
har det skett andra mord och dödsfall här samt andra familjetragedier.
Även om sägnen och spökhistorierna som berättas på Myrtles
inte är helt sanna, är en sak säker.
Många besökare har rapporterat om upplevelser som inte kan förklaras.
OM CHLOE INTE FANNS, VEM HEMSÖKER DÅ MYRTLES PLANTATION?
Myrtles har alla ingredienser för ett hemsökt ställe.
Det har historien.
Jag gick bara in i arkiven för att gå till botten.
När David Bradford kom hit på 1700-talet
tog han med sin familj och startade en plantage.
Han hade varit advokat.
Han bestämde sig för att hjälpa folk i området som ville studera juridik.
En av hans elever var Clark Woodruff som kom hit för att studera till advokat.
Han blev också kär i Bradfords dotter Sarah Matilda.
De gifte sig och fick tre barn.
De tog över huset efter att Bradford dog.
År 1823 dog Sarah.
Men inte av en förgiftad tårta.
Det var lätt att kolla upp att Sarah dog av gula febern.
Det var tragiskt, men han stannade kvar med sina barn i huset.
Sommaren därpå dog två av hans barn också i gula febern.
Ingen dog av en förgiftad tårta.
Sarah skulle varit gravid med tredje barnet.
Då skulle inte Octavia funnits, men det gjorde hon.
Han skickade sin äldsta dotter till internatskola
och sålde tomten till familjen Stirling några år senare.
De drabbades också av tragedier.
Bara fyra av deras nio barn blev vuxna.
Resten dog av naturliga orsaker här på egendomen.
Efter det såldes huset vidare många gånger.
Fler tragedier inträffade.
Myrtles verkliga historia handlar om många tragedier och trauman.
Det har skett en hel del dödsfall i huset.
FRUKTANSVÄRDA MORD
MÖRDAD UNDER KORTSPEL MORDET FÖRBLIR OLÖST
Paret Stirlings svärson blev mördad.
Mordet klarades aldrig upp.
Någon drunknade efter att ha jagat lös boskap.
Listan blir bara längre.
Om vi tror att spöken har stannat
på grund av ouppklarade affärer så finns det här.
Det här huset har... Det är nog bakgrunden med all ångest,
ilska, sorg och såna saker.
En teori är att det har präglat det här huset.
Baserat på folk som inte känner varandra och inte har någon relation,
men har rapporterat om liknande möten
och händelser i huset så tror jag att det kan vara hemsökt.
Nu är vi ute på verandan.
Vi har haft folk som bara har slappat på verandan
som säger att det är trevligt med uppklädda servitriser.
De är inte uppklädda.
Vi vet inte vem de ser som svävar runt.
Spökena och andarna här fäster sig kanske vid dig.
Det finns en tjej som gillar att ha barn runt sig.
Min son minns inte det här.
Han var här som barn och jag frågade var han hade varit.
Han sa: "Jag har lekt med den blonda tjejen."
Det fanns inga barn på tomten.
Det har funnits många barn i huset.
Familjen Stirling förlorade ett antal barn i ung ålder.
Det är möjligt att deras spöken har stannat kvar.
Det finns historier om att man ser barnen i spegeln,
eller folk hör hur de skrattar eller leker.
Barn har setts på verandan i tidstypiska kläder.
Alla måste uppleva det och ibland...
Folk upplever något mörkt.
Jag vet inte vad som utlöste det,
men jag vet att de har en tendens att visa sig med oss.
En gång checkade vi ut.
Vi gick tillbaka till rummet för att se om vi hade glömt något.
I mitten av rummet fanns en stor kula.
Vi skulle ha sett kulan under natten. Jag sa: "Wow."
Jag plockade upp den.
Och under samma byrå kom en kula utrullande.
Jag brukar gå runt med en inspelningsapparat.
Min fru och jag la undan saker.
Då sa kvinnan bredvid mig, som inte var där:
"Jag hatar dig."
Jag spelade upp och tänkte: "Jag måste ha gjort nån förbannad."
Jag hatar dig.
Vi ställer frågor. "Är du här?" Såna saker.
Om man har tur får man ett intelligent svar.
Ropar du på mig?
Hörde du det?
Det finns fyra rum på översta våningen.
De har namn efter personer som har kopplingar till huset.
I det här rummet, John Leake Room, stack min fot ut från sängen.
Någon tog tag i min fotled och började leka med mina tår.
En gång satt vi där nere vid ettiden på natten.
Plötsligt började ljuskronan åka fram och tillbaka.
Jag trodde att den skulle lossna.
Den unga damen som jag träffade samma natt sa: "Ser du henne?"
"Hon är framför dig." Mitt nackhår reste sig och jag rös.
"Hon är verkligen arg på dig."
"Hon viftar med fingret framför ditt ansikte och skriker."
Jag sa: "Wow."
Jag tittar på ljuskronan som skakar.
Det avtar lite och jag frågar: "Är hon framför mig?"
"Nej, hon gick förbi mig och in i barnens matsal
där du satte upp din kamera."
Jag gick in och började ta bilder med bägge kamerorna.
Och jag tog med filmrullen
till ett ställe som jag visste var bra på att framkalla film snabbt.
Han frågade om jag kom från flygplatsen.
Jag svarade nej. Han sa: "Din film är bränd."
- Varför kommer du tillbaka? - Bra fråga. Många har ställt den frågan.
Det är som att åka pariserhjul eller en berg- och dalbana.
Man är vettskrämd när vagnen åker upp mot toppen.
Men sen vill man åka en gång till.
Jag är bara en paranormal entusiast som gillar Myrtles Plantation.
Den paranormala aktiviteten på Myrtles
sträcker sig från ofarliga iakttagelser till fysiska tumult.
Vad försöker det att säga oss?
VILL SPÖKENA FÅ OSS ATT KÄNNA TILL
DEN VERKLIGA HISTORIEN OM MYRTELS PLANTATION?
Om man sätter 2000-talets Myrtles på en historisk tidslinje,
blir det en 200 år gammal historia om
att försöka göra en plantage så lönsam som möjligt.
Före emancipationen betydde det att tvinga förslavade människor att odla bomull.
När bomullsindustrin kollapsade i början av 1900-talet
blev guldgruvan en typ av rasturism
som handlade om vita amerikaners fantasier om makt och överlägsenhet.
Det finns kvar än idag, men på 2000-talet
finns det fler amerikaner som ser det verkliga problemet.
Vi driver en modern plantagefastighet.
Den är tillgänglig för alla från alla samhällsskikt.
Jag förstår så klart att det kan vara stötande för vissa.
För dem som uppfattar det som stötande
vill jag veta hur vi kan ändra det.
Plantageägarna här lämnade i många fall mycket detaljerade uppgifter.
Vi kan se hur det dagliga arbetet på plantagen var.
Bennet H. Barrow, en odlare som bodde knappt 1,6 kilometer bort
förde dagbok.
I dagboken skrev han om tortyren som han stod för
mot de cirka 100 personer som han höll som slavar.
Han piskade och doppade deras huvuden under vattnet.
Det var en barbarisk blandning av smärta och förnedring.
Jag tycker att ställets fokus borde ändras.
Berätta om Chloe, men säg att det inte är på riktigt.
Det är inte bara Myrtles som har valt bort en mer historiskt inriktad strategi
och istället satsat på turism.
Många andra plantager har gjort samma sak.
I sociala medier är många emot det.
Den här plantagen gjordes om till pensionat.
En plats där mina förfäder blev dödade, slagna, våldtagna...
Det är konstigt att folk gifter sig på plantager.
Gud vet hur många slavar som lynchades, torterades eller begravdes.
Och sen gifta sig där och ha den lyckligaste dagen i sitt liv där.
Slaveriets historia förnekas ständigt.
Och nu hånas den genom att bli en lyxig semesterplats.
TJÄNAR PENGAR PÅ SLAVERI. 2022! HELT SJUKT!
DET ÄR EN FRUKTANSVÄRD SAK ATT GÖRA. VARFÖR?
DE BORDE DONERAS TILL MUSEET FÖR SVART HISTORIA
Jag vill att vi fokuserar på att ta fram berättelser
om förslavade människor.
Människor som försökte överleva under extrema svårigheter och förtryck.
Skapa familjer och grupper och sprida kultur.
De historierna är mycket starkare och mer meningsfulla och spännande
än berättelser om kvinnor i styvkjol som äter gurksmörgåsar på verandan.
Tyvärr har de flesta berättelserna om de som var förslavade vid Myrtles försvunnit.
På den tiden förde man inga ordentliga arkiv över deras liv.
Det finns mycket att ta fram i ljuset. Det är jätteviktigt för oss.
Vi vill se till att det blir rätt.
Det är svårt och jobbigt.
Oavsett hur komplicerad Myrtles historia och dagens användning av fastigheten är,
så är en sak klar. Det lever många sorters spöken här.
När nån dog på plantagen skulle alla speglar täckas med ett svart tyg.
Under tiden när Woodruff förlorade familjemedlemmar
lär det ha varit stor förvirring.
Den här spegeln ska ha hängt i den stora matsalen.
Och den var inte täckt.
På den här sidan av spegeln ser det ut som handavtryck eller tassavtryck.
Man tror att andar från de människorna lever kvar där inne.
Många tar bilder av spegeln.
Ansikten på två barn kommer fram i den delen av deras fotografier.
Den ger utslag vid spegeln. Kolla, precis vid fläckarna.
Jag tror inte på spegeln. Den är 200 år gammal.
Den är inte original.
När man tittar på det påstådda ansiktet och hand- eller kloavtrycken
ser det mer ut som fel i spegeln.
Handavtrycken verkar finnas där.
De kan vara handavtryck från dem som gjorde spegeln.
Jag såg saker i spegeln.
Klockan var ett eller två på natten. Min svåger och jag var vakna.
Jag tyckte att jag såg ett ljus i spegeln men tänkte att det var bilar utanför.
Vi reste oss och tittade. Inuti spegeln fanns tre ljusbollar.
De studsade runt som i ett flipperspel.
Jag tittade på min svåger och han var i en aura.
Han hade en vit skjorta.
Den var upplyst som om han var på en nattklubb med UV-lampor.
Håret reste sig på oss.
Man kände stark energi och sen försvann den.
Och ljuset slocknade.
Det är många som har sett saker i spegeln.
Det har varit med sina egna ögon eller i bilder som de har tagit.
Det är den mest fotograferade platsen på plantagen.
TROR DU NU? BAKOM DAMEN SOM TAR BILDEN
MYRTLES PLANTATION SPÖKTUR & FOTON
Många kommer hit och tar bilder och upptäcker sedan bilder på spöken.
Det kan vara små flickor eller Chloe.
Men oftast efter de har tagit bilden.
Jag har undersökt ett antal fotografier och känner igen några av spökena.
Ibland kommer de från spökappar.
Så de används ofta i fotografier av andra kända platser också.
Det finns många spökappar och man kan lätt skapa spöken.
Man tar en bild på nåt.
Det finns inget i bilden, men man lägger in en bild på en liten flicka.
Om vi tittar på kända spökbilder så är kvaliteten inte bra.
De är suddiga och det är svårt att se detaljer.
Och det finns många naturliga förklaringar till vad bilden visar.
Det kan vara en bild på en skugga.
Det kan också vara på utrustning, eller andra saker som förvarades där.
Jag tror att det passar in i mångas tro att det är Chloe.
Det är vad folk vill se.
Men inte alla foton som tas på Myrtles har en logisk förklaring.
En gång öste regnet ner.
Det låg en sval dimma på dammen där ute.
Jag sa: "Jag ska ta bilder."
Jag satte upp stativet och använde 1600-hastighetsfilm.
Jag framkallade filmen och önskade att jag hade tagit fler bilder.
Det var ett rött ljus i lusthuset. Det såg ut som en kvinna med hatt.
Det är min tolkning. Det kan vara många saker.
Jag önskar att jag hade tagit fler bilder för det såg ut att bli något mer.
Jag skulle absolut säga att man ska besöka Myrtles Plantation
och lyssna på sägnerna och berättelserna. Se det som underhållning.
Men det är även viktigt att hedra historien.
Historien är viktig.
Vi ska inte radera den med fiktion.
Jag säger till alla
att ha ett öppet sinne och vara uppmärksam.
"Respektera huset framför allt. Respektera historien."
Jag hoppas att folk fortsätter att gilla den paranormala aspekten
och det hemsökta och sägnen.
Men jag vill ge fastigheten en inriktning
som breddas och gör att folk vill komma hit
och fortsätter att vara en plats
för människor från alla samhällsskikt.
Jag har känt Morgan sen han var 18 månader.
Nu driver han Myrtles och gör det bra.
Om han inte redan har sagt det,
så driver han inte Myrtles. Myrtles driver honom.
Många frågar om jag trodde på spöken innan jag började här.
Ja, jag har alltid trott på spöken.
Men det är nåt med att vara här och tro på spöken,
och tänka på vad som finns här.
Det finns mycket vi inte vet.
Det finns en gammal andlig sång som går: "Jag förstår det bättre i framtiden."
Det finns mycket man inte vet, men är jag redo för det?
Jag kan vänta.
Men när jag tar bilder,
och de visar nåt som jag inte kan se med blotta ögat
undrar man vad som händer.
Vem tittar på dig?
Myrtles verkliga historia kommer kanske alltid vara oklar
men en sak är klar.
Vi är besökarna.
De är inte det.