Historien begynder på en sød måde.
Det er fem venner.
De er venner fra et handicapcenter.
Og de tager til en basketballkamp.
Og så forstår ingen, hvad der skete derefter.
Jeg var en ung journalist, men selv da vidste jeg, at det ikke gav mening.
Yuba County politi kaldte det
en af de mere bizarre sager om savnede, de har haft.
Familier går i panik, for fem unge mænd er forsvundet.
Bilen holdt 112 kilometer i den forkerte retning.
Nogen fik dem til at gøre det.
Kom de hertil af sig selv, eller blev de bragt hertil med vilje?
Det er det store spørgsmål.
Hvorfor går man i isnende kulde
uden at vide, hvor man går hen?
Hvorfor så ingen traileren?
Sheriffen tog det ikke alvorligt.
Hvor længe vil I søge?
Indtil vi finder resten, eller der ikke er håb.
Nogen må vide, hvor de er.
MÆRKELIGE FILER FØRER TIL FLERE SPØRGSMÅL END SVAR
Om aftenen den 24. februar 1978
forsvandt fem mænd efter at have forladt en basketballkamp i Chico, Californien.
Deres bil blev fundet forladt 112 km væk fra deres hjem.
I næsten 50 år
har sagen om Yuba County Five forvirret efterforskerne.
Intet giver mening.
Hvorfor kørte mændene så langt i den forkerte retning?
Hvorfor forlod de bilen og gik ud i sneen om natten?
Var de faret vild?
Eller skete der noget mere uhyggeligt?
MULIGHEDER
HVAD SKETE DER MED YUBA COUNTY FIVE?
Yuba County... For mig var det et smukt sted.
Vi tog på jagt og fiskede.
Når man kørte på gaden, vinkede folk,
for man kendte alle.
Jeg kendte intet til kriminaliteten, indtil alt dette skete.
Det er det, jeg kan lide. Fint billede.
- Det er Jackie, ikke? - Ja.
Da han var seks-syv år.
- Se det hår. - Ja. Han er så nuttet.
Du og din bror har de samme øjne.
Det er min mor.
Det er mig, og det er Jackie.
Det ligner jul.
JACKIE HUETTS BROR
Ingen dato. Jo, det er der. Se, det er hans sidste jul.
Det var i 1978.
Min bror, Jackie, Bill Sterling, Jack Madruga, Gary Mathias og Ted Weiher.
De mødtes første gang, da de var med i Gateway-projektet.
- Gateway-projektet hjalp autister eller... - Handicappede.
...handicappede med at dyrke sport og være sammen med andre mennesker.
De elskede basketball.
De levede for Gateway Gators.
JACKIE HUETT 24 ÅR
Min storebror, Jackie, var 24 år, men han tænkte som en 16-årig.
Han var langsommere end de fleste af os.
Men ingen behandlede ham sådan.
Men han kunne skrive sit navn.
Han kunne bruge telefonen.
- Han havde en kæreste. - Han talte med hende i timevis.
Jackie så ikke folk som onde.
Han smilede og var altid glad.
Min bror, Jackie, og Ted Weiher,
man skulle tro, de var brødre. De var altid sammen.
Hvis man så Jackie, var Ted ikke langt bagefter.
Ted elskede makaroni og ost.
Min kone gav ham det til jul, så...
Hvis han fik makaroni og ost, var han glad og tilfreds.
Ja, han var så nuttet.
Men det er bare hans sind og måden, han opførte sig på...
Han kunne ikke samle det hele.
Onkel Ted, jeg så ham ikke som speciel.
De brugte et andet ord dengang. R-ordet.
Han var den sjove onkel.
Fjollet, behåret, kraftig.
Krøllet hår.
Han var pedel på skolen.
Men han var vores.
Man beskytter sine egne.
Vi elskede ham, og vi vidste, at han elskede os.
Jack Madruga var ikke så udadvendt som min onkel Ted.
Men de var venner.
Onkel Jack var stille og social akavet.
Han blev nervøs, og folk troede, der var noget galt med ham.
Han var en meget reserveret person, men han var ikke langsom.
Han var i Vietnam.
Men han klarede sig godt i skolen og søgte selv ind på college.
Han var mere som en storebror end en onkel.
Vi kaldte ham "Doc".
Han kørte altid mig og mine venner rundt.
Vi pjækkede og ringede til ham: "Kom og hent os."
Vi stod hinanden nær.
Doc og Bill Sterling var bedste venner.
Bill Sterling,
han gav mig tips om, hvordan man slipper kuglen i bowling.
Han var en sød fyr. Venlig og ville hjælpe folk.
Han ville være der for folk.
Og Gary Mathias kom med lidt senere end de andre.
Men de fem blev et godt hold.
Som lillebror så jeg op til Gary.
Han var atlet og musiker.
Han var alt muligt, som inspirerede mig.
Han forsvarede mig flere gange.
Jeg var blevet banket, men han stoppede det.
Sådan en fyr var han.
Han var der for sin familie, uden tvivl.
Da Gary var i militæret, fik han sygeorlov.
De mente, at han var skizofren.
Han fik en ny psykiater, som ændrede hans medicin,
så han klarede sig godt.
Han begyndte at arbejde for vores stedfar.
Gary var en meget omsorgsfuld person.
Alle fem drenge var venner i otte-ni år.
De gik alle steder hen.
Indtil Jack Madruga fik sin bil, en Mercury Montego fra 1969.
Jack Madruga var så stolt af den bil.
De sad sammen og grinede med vinduerne rullet ned
og vinkede til folk.
24. FEBRUAR 1978
Deres yndlingshold var UC Davis, og UC Davis spillede mod Chico.
Så de ville se kampen.
Og det var tæt på, kun en times kørsel.
Og nogle af familierne ville ikke have, at de tog til kampen,
for de havde selv en vigtig kamp næste dag.
Man kan ikke udtrykke den begejstring, de følte for deres kamp næste dag.
De havde vundet alle andre kampe for at komme med i turneringen.
Det var Gateway Gators' mesterskabsturnering.
Jeg kan huske, at Jack Madruga kørte op i indkørslen i sin Mercury Montego.
Min far sagde til min bror, da han gik ud ad døren:
"Ingen sprut, ingen rygning, ingen piger."
Min bror så på min far og sagde: "Hold nu op, far."
Han vendte sig og gik ud ad døren.
De var glade og råbte og skreg om deres favorithold.
Og så kørte de til Chico.
Næste dag sagde min mor:
"Din bror er ikke hjemme." Jeg sagde: "Hvad mener du?"
Jeg var en 11-årig dreng, og jeg vågner en lørdag morgen,
og min mor siger:
"Stå op, vi skal hjem til din bedstemor.
Onkel Ted kom ikke hjem, og hun er bekymret."
På grund af deres særlige behov
fik det alarmklokkerne til at ringe.
Der var noget galt.
Familierne ringede sammen: "Har du set Bill?"
"Har du set Jack?", "Ted kom ikke hjem."
Familierne gik i panik, for fem unge mænd var forsvundet.
Min bror Jackie overnattede aldrig noget sted nogensinde.
Han var hjemme hver eneste nat.
Han ville være hjemme, hvor han følte sig tryg.
De havde været hjemme.
Efter basketballkampen havde de været hjemme.
SHERIF
Da de ringede til sherifkontoret,
ville de intet gøre, fordi de var over 18 år.
Man skal vente 24-48 timer,
før man kan melde dem savnet.
Familien sagde: "Men vent, de har intellektuelle handicap."
De gjorde intet.
Pis.
Det er noget pis.
Den 25. februar gør familierne alt, hvad de kan.
De ringer febrilsk til folk.
De kører på motorvejen. Der er ingen spor efter drengene.
Klokken 20 ringer de til Yuba Countys sherifkontor igen
og siger: "I må hjælpe med at finde dem."
Efterforskerne startede, hvor de vidste, de havde været.
De så en kamp på Chico State.
Og redaktøren på avisen i Chico havde været til kampen den aften.
Han så dem og huskede dem.
Så de kunne bekræfte, at de var der.
Der var stille de første par dage.
25. FEBRUAR 1978
26. februar, 27. februar, ingen information.
Og den 28. februar siger Skovtjenesten:
"Vi fandt bilen i Plumas National Forest."
Den holdt 112 kilometer i den forkerte retning, oppe i bjergene.
Det er en todørs Mercury Montego fra 1969, og den matcher de forsvundne mænds bil.
Plumas National Forest er et meget barskt område.
Det er bjergrigt.
De forsvandt 1.200 meter over havets overflade.
Der var store snedriver deroppe,
op til tre til seks meter visse steder.
Der er skrænter i nogle områder,
hvor man kan miste fodfæstet og falde 300 meter.
Ingen kører den vej. Det er ingenmandsland.
Da jeg gik ind i huset,
sad min mor på køkkengulvet og græd.
De havde fundet bilen, men ikke drengene.
Mændene var kendt for at holde sig til skemaet.
Det var uhørt for dem at gøre noget
så spontant som at køre op i bjergene midt om natten.
Hvad kunne have bragt dem derhen?
KØRTE MÆNDENE FRIVILLIGT TIL PLUMAS?
Det er ikke almindeligt for drengene. De skulle ikke have været der.
De var ikke kørt op i sneen.
De tog hjemmefra i let tøj, som passede til en indendørs basketballkamp.
Bilen var stort set umærket.
Ingen skader eller tegn på, at der var sket noget slemt.
Ingen bilnøgler.
Der lå mælkekartoner og slikpapir.
Ting, man forbinder mere med børn, som hygger sig,
end med voksne mænd, som kører fra en basketballkamp.
En af efterforskerne kontaktede mælkeproducenten og spurgte,
hvor den blev solgt i området.
De startede ved Chico State og tog fra butik til butik
og spurgte, om nogen havde set drengene.
De var i Behr Market i Chico,
og de talte med en kvinde, som arbejdede den 24.,
og hun huskede dem.
De var i Behrs Market omkring lukketid.
Så de var der ved 22-tiden.
Derfra forsvandt de mellem Chico og Marysville.
Det er muligt, at på et tidspunkt mellem 22 og 23
kører de af motorvejen til byen Oroville.
Derfra kører de ind i Plumas National Forest,
og nok omkring 23 eller 23.30
kører de op ad en ujævn, snedækket vej ud i ingenting,
og deres bil sidder fast i 12-15 cm dyb sne.
Og på det tidspunkt gik fyrene iført kondisko, jeans og lette jakker
ud i mørket og sneen i minusgrader uden grund.
EN UD AF FEM...
Da jeg skulle skrive artiklen,
talte jeg med efterforskerne
og satte mig ned og tilbragte tid med familierne.
De spørgsmål, som jeg husker som de mest forvirrende, var:
"Hvorfor kørte de af vejen? Hvorfor stoppede de lige der?"
"Hvorfor steg de ud af bilen?"
"Hvorfor begyndte de at gå uden at vide, hvor de gik hen?"
De skulle spille kamp næste dag.
HJEMME - GÆSTER
Nogle af dem havde lagt deres uniformer klar på sengen.
De ville ikke gøre noget frivilligt for at gå glip af den dag.
Onkel Doc kendte vejen til Chico. Han havde kørt turen hundredvis af gange.
Bilen blev fundet med ruden i førersiden rullet ned.
Bilen var hans baby.
Han ville aldrig efterlade sin bil med ruden rullet ned.
Der er ingen grund til, at mændene steg ud af bilen,
medmindre de var tvunget eller bange.
Nogle siger, at de ikke vidste, hvad de lavede.
De begik ikke en fejl.
Det her er Bidwell Bar-broen.
Den går over Lake Oroville og fører en ind i Plumas National Forest.
Den er et tydeligt vartegn.
Men hvis mændene så broen,
ville de vide, at de var langt hjemmefra,
og at de kørte den forkerte vej.
BIDWELL BAR-BROEN
Hvis de ser Plumas-skiltet, så ved de det.
Som I kan se, er vejen lukket.
Otte kilometer oppe mod nord blev hans Mercury Montego efterladt.
Det var en skovvej. Den førte ingen steder hen.
Kortet havde ikke ført dem den vej.
Der er ingen grund til, at de kørte herop for hyggens skyld.
Noget førte dem op ad vejen.
De farede ikke vild.
Noget gik helt galt den aften.
EFTERSØGNING AF FEM MÆND FRA OMRÅDET
Politiet indledte en omfattende eftersøgning i området
lige omkring, hvor bilen blev fundet.
Mindst fire bureauer var involveret.
Over 200 mennesker deltog i eftersøgningen.
De red på heste, gik til fods
og brugte køretøjer, som kunne køre i sneen, og fly.
Det var omfattende.
Min far, Jack, kørte hen til bilen
og begyndte at lede.
Han var der hver eneste dag.
Vi tog på jagt deroppe og kendte området.
Jack Sr. gik mange kilometer på bjerget.
Jack sagde, at han sagde højt:
"Jeg finder dig, søn. Jeg stopper ikke, før det sker."
Alle familierne ledte i skoven.
Det var et helvede. Man vågner hver dag uden at vide noget.
Det værste er ikke at vide noget.
VEJR OG TERRÆN BESVÆRLIGGØR EFTERSØGNING
Det begyndte at sne og blive farligt.
Eftersøgnings- og redningsholdene gik i gang og stoppede.
SNEEN STANDSER EFTERSØGNING EFTER FORSVUNDNE MÆND
EFTERSØGNING GENOPTAGES
Marts er deres travleste tid.
I april og maj er det stilnet af.
I juni leder de ikke rigtig.
INGEN NYE SPOR EFTER DE FEM
EFTERSØGNING ENDER SPORLØST
Vi havde håb hver dag.
Hver dag vågnede man...
"Okay, de finder ham.
Han er okay."
Stilheden var
uudholdelig.
Undskyld.
4. JUNI 1978
3,5 MÅNED EFTER MÆNDENE FORSVANDT
Nogle motorcyklister kører forbi en campingplads
og lugter noget forfærdeligt.
Der er en trailer med en smadret rude.
Inde i den finder de Ted Weihers afmagrede lig.
Ted Weiher ligger på ryggen.
Hans hænder er krydset over brystet,
som man forestiller sig, at et lig forberedes før mumificering.
Han var pakket meget stramt ind i flere lagner,
som man ville svøbe et barn.
Han kunne ikke gøre det selv.
Ted havde forfærdelige forfrysninger.
Han var omkring 190 cm høj og vejede 100 kilo, da han forsvandt,
og han vejede nok omkring 54 kilo, da han blev fundet.
Han var glatbarberet, da han forsvandt.
Han havde fuldskæg.
På grund af skægvæksten
kunne retsmedicinerne, som undersøgte ham, slå fast,
at han havde været i live i 8 til 13 uger.
Det ramte mig.
En langsom død af sult og hypotermi i mindst otte uger.
Traileren, hvor Ted døde, var 30 km fra den forladte Montego.
Paniske spørgsmål opstod.
Hvordan havde politiet overset den?
Og var det for sent at finde de andre mænd i live?
BEGIK POLITIET FEJL?
Min tante Dorothy tog mig med op til det sted, hvor de fandt bilen.
Det var i marts.
Jeg tænker hele tiden på, at da vi var der,
var han stadig i live.
Det slog mig...
...at jeg var så tæt på ham.
Han må have lidt frygteligt.
Han var stadig i live,
og de prøvede ikke at finde ham.
6. JUNI 1978
TO DAGE EFTER TEDS LIG BLEV FUNDET
Omkring 11 kilometer syd for traileren
finder de Jack Madrugas stærkt forrådnede lig.
På den anden side af vejen finder de liget af Bill Sterling.
Det var blevet spredt i området af dyr.
DELVIST DISARTIKULERET OG DELVIST PÅKLÆDT LIG
MEGET LIDT BLØDT VÆV
LIDT TØRT BLØDT VÆV I HJERTE- OG LUNGEOMRÅDET
Doc havde nøglerne i lommen, da han blev fundet.
Så han kørte, uden tvivl.
Bedstemor ville se Docs krop.
Og vores far sagde: "Mor, der er kun knogler tilbage."
Hun kollapsede.
Hun ville se sin søn. For at sige farvel.
6. JUNI 1978
Jeg hørte nogen sige: "Vi har fundet ham.
Vi har fundet noget."
Jeg vendte mig om og gik tilbage.
Og da så jeg hr. Huett Sr. falde på knæ og græde.
Han sagde: "Undskyld, søn. Jeg lovede, at jeg ville finde dig."
Han...
- Han vidste det straks. - ...vidste straks,
at det var min bror.
Ud fra tøjet, han havde på.
Og...
...de samlede en masse knogler op,
og min brors rygrad faldt ud af
skjorten, han havde på.
Og han havde stadig sin pung i sine jeans.
Det var en hård dag.
Det er stadig en hård dag. Det føles som i går.
Jeg ved ikke, hvordan min far holdt ud.
Da de ledte efter dem... Jeg havde ikke brug for hjælp.
Jeg ville finde min søn. Og det har jeg bevist nu.
Og jeg fortsætter, indtil jeg hjælper med at finde resten af dem.
På én eller anden måde...
Det er alt, jeg har at sige.
OBDUKTIONSRAPPORT
Obduktionsrapporten fastslog, at dødsfaldet skyldtes eksponering.
De bukkede under for elementerne.
Men der var ikke nok af dem til, at man kunne vide alt.
Ikke nok tilbage.
Om det var slag eller andre skader.
Det fandt man måske aldrig ud af.
EN MAND ER STADIG FORSVUNDET EFTER FUNDET AF JACK HUETT
Gary Mathias er ikke blevet fundet på stedet.
De ved bare ikke, hvor han er.
Det var meget svært.
Men det gav mig håb.
Jeg tænkte: "De andre blev fundet. Vi finder Gary."
Men efter Jackie Huetts krop blev fundet,
lod politiet til ikke at ville lede mere.
"Vi er færdige."
EFTERSØGNING STOPPER
Den 19. juni besluttede eftersøgningsholdene sig for at stoppe.
Sherifkontoret sagde: "Vi har gjort alt for at finde ham."
Men de har ikke fundet liget af Gary Mathias.
Jeg blev derude i to uger, efter de kørte.
Min mand og jeg og min svoger.
Jeg vil nødig sige det, men det virkede ikke særlig grundigt.
Familierne gjorde mere end politiet.
Der går rygter om, at Skovtjenesten skulle have sagt:
"Vi fortalte politiet om trailerne,
men de ledte aldrig i dem."
SKOVTJENESTEN FORTALTE POLITIET OM HUSET
Vi har jaget og fisket hele livet.
Min far kunne fortælle dig, hvilke aftryk der var i en sump.
Og han så fire spor, der førte væk fra den bil,
op ad bakken mod nord.
Ikke ned, som sherifkontoret tror.
Jack Sr. vidste, at trailerne var der.
- De bad dem om at gå derop. - Jack bad dem om gå derhen.
Han bad dem om det.
Og jeg kan huske, at han sagde, at en person sagde til ham:
"De var aldrig nået så langt."
Jo, for fanden.
Afstanden mellem trailerne og bilen
var omkring 32 kilometer.
Jeg tror ikke, at nogen troede, at drengene var nået så langt i det vejr.
Så jeg er ikke chokeret over, at ingen gik op til brandlejren.
Der var 1,5 meter sne på det tidspunkt.
De vidste, at hytten var deroppe, og de gennemsøgte den ikke.
Hvem ved, om nogen kunne være blevet reddet?
Mændenes evner var fortsat et stridspunkt.
Og for mange kastede det en mørk skygge over sagen.
DISKRIMINATION I EFTERFORSKNINGEN?
Det gør mig vred.
Ordet gør mig rasende.
"Mistanke om forbrydelse i fem let retarderede mænds forsvinden."
- Og tror du, at det er det rigtige... - Hvorfor sige "Retarderet"?
- Det sagde de dengang. - Det er som...
Det er ikke rigtigt.
Lidt langsommere end...
Hvis de havde sagt
"Fem mesterskabs-basketballspillere for Gateway er forsvundet,"
så havde de fundet dem.
I stedet for at sige...
Det her lort.
Jeg tror, det var endt anderledes.
De havde ledt mere.
FEM LET RETARDEREDE MÆND SPORLØST FORSVUNDET
Det var ikke 25-35-årige mænd,
som var lige så meget i stand til at tage beslutninger og finde vej,
som de kunne have været.
Stigmatiseringen med ordet "Retarderet" kastede en skygge over hændelsen.
Opfattelsen af, at mændene var for dumme til at vende om og køre tilbage,
men at de kørte ud i skoven, er absurd.
Og jeg tror, at opfattelsen smittede af på befolkningen
og især på politiet.
De tænkte:
"Skal vi anstrenge os for at finde nogle retarderede mænd, som fór vild?"
Jeg tror, at fem unge mænd med nedsat kapacitet
var begejstrede over at se deres vinderhold klare sig godt.
De tog forbi en butik og købte kakaomælk og slik,
og et sted på vejen traf de en dårlig beslutning
og kørte forkert, og det gik galt.
En dårlig beslutning førte til en anden og til en tredje.
De vil have os til at tro, det er dumhed,
og at fordi de var retarderede, kørte de alene herop.
De gjorde det ikke alene.
Noget, som forvirrede efterforskerne,
var et madskab udenfor traileren,
og nogle c-rationsdåser, militærmad, er blevet fjernet og spist.
Men der var et andet skab fyldt med nok dåsemad
til at holde dem i live i mange måneder, som ikke blev åbnet.
Der var en propanvarmer, som ikke var blevet tændt.
Så der var mad, de kunne spise.
Der var en varmeovn, som kunne holde dem varme.
Hvorfor ikke spise maden og tænde for varmen?
Hvorfor ligge i en seng
dækket med lagner, som om nogen passer på en,
og sulte ihjel i ugevis?
Hvad skete der?
Ted havde ikke gjort noget, som han mente var et lovbrud.
Hvis han stjal...
Hvis han troede, han stjal, havde han ikke gjort det.
Og han vidste ikke, hvordan man tændte propan.
Ted kunne ikke lægge sig selv sådan.
Nogen var hos ham.
I traileren fandt de sorte kondisko,
og det var skoene, Gary Mathias havde på.
Weihers sko blev aldrig fundet.
Han mistede dem i Plumas, eller Gary Mathias tog dem og forsvandt.
Ted Weiher og Gary Mathias nåede nok begge til den trailer.
Hvad skete der med dem?
Hvad skete der med Gary Mathias?
Beviserne antyder, at Gary nåede hen til traileren.
Og uden spor efter hans lig begyndte mistanken at stige.
Var Gary et offer?
En syndebuk?
Eller noget værre?
VAR GARY SKYLD I MÆNDENES DØD?
Jeg ved...
Tilgiv mig, Gud.
At Doc og de andre var bange for Mathias.
Gary skulle med til kampen, og de ville ikke have ham med.
Men de turde ikke sige det.
Det ved jeg. Det kommer fra min onkel.
Gary Mathias tog medicin, som hjalp ham.
Han havde haft to fredelige år før hændelserne den aften.
Men Gary Mathias misbrugte stoffer.
Han havde en blandet oplevelse i militæret.
Han havde haft voldelige og problematiske anfald.
For mig er den eneste logiske forklaring,
at Garys psykose var vendt tilbage,
og at han fik overbevist de andre om,
at det var det rette at gøre.
Hvad kunne være en anden persons motiv
til at overtale fem mænd
til at vandre langt ind i skoven og dø i Skovtjenestens hytte.
Hans skizofreni er let at bruge som undskyldning.
Men der er intet bevis på, at Gary havde gjort noget lignende før.
Hvis de kan sætte sig i bilen og køre til Chico uden problemer,
se en basketballkamp uden problemer,
tage i Behrs marked uden problemer,
hvordan er Gary så problemet? Jeg tror ikke på det.
Hvis han ikke tog sin medicin, kunne han ikke fungere alene.
Hvis han ikke tog sin medicin, havde min far ikke ladet ham gå.
Punktum.
Politiet behandlede virkelig ikke min bror retfærdigt.
De dømte ham.
Du var den første i 45 år, der stillede mig et spørgsmål.
Ingen fra politiet.
Ingen fra medierne.
Ingen spurgte mig nogensinde om noget.
Jeg ved ikke, hvad der skete med ham.
Det er det, der generer mig.
Jeg vil vide, hvor han er.
Over 40 år efter mændene forsvandt,
er et afgørende spørgsmål stadig ubesvaret.
Hvad skete der med Gary Mathias?
ER GARY MATHIAS I LIVE?
Jeg har blandede tanker om, hvad der skete med Gary Mathias.
Vores mor ejede en bar i Browns Valley.
Og under et år efter ligene blev fundet,
havde jeg fået fri fra arbejde. Fuld bar.
På den tredje barstol fra mig sad en fyr.
Vi fik øjenkontakt, og det var Gary Mathias.
Og jeg gik gennem svingdøren, som går om bag baren.
"Mor, det er Gary Mathias for enden af baren."
"Er du sikker?", "Fuldstændig."
Jeg ringede til sheriffen.
Gary så på os, og han sprang op og løb.
Vi kunne ikke fange ham.
Folk fortalte mig, at han var blevet set på Montgomery Ward's,
Denny's restaurant, 7-Eleven, så jeg ved ikke, hvad jeg skal tro.
Dræb mig, Gud, hvis jeg tager fejl.
En mand, som kørte gennem Plumas-området i 1979,
påstår, at Gary Mathias blaffede.
Men der står intet om det i sherifkontorets sagsmappe.
Der har været rapporter om, at Gary Mathias er blevet set,
efter ligene blev fundet.
I området og uden for området og endda uden for staten.
Intet, som vi har kunnet bekræfte.
Nu skal du høre, hvad jeg tror.
Men jeg tror ikke, Gary Mathias nåede til den trailer.
Da jeg voksede op i Marysville,
var der visse familier, man vidste, at man ikke skulle genere.
Og byens bølle sad i fængsel mange gange hele sit liv.
Jeg har set ham gøre ting.
Meget skræmmende fyr.
Der gik rygter om,
at bøllen og en gruppe mennesker
var sure på Gary Mathias og hævnede sig på dem alle sammen.
De startede noget med min bror.
Gary Mathias forsvarede ham.
Og de bankede Gary Mathias
og smed ham ud fra Oroville-broen.
Og de tvang de fire andre til at køre op ad den vej
og skræmte dem nok til aldrig at komme tilbage.
En af drengene bar måske Gary Mathias' sko op til traileren.
Derfor var der kun fire fodspor op ad bakken.
Jeg kunne mærke i mit hjerte,
at det var min bror, der pakkede Ted ind i lagnerne.
Min bror havde aldrig efterladt Ted. Ikke, hvis han var i live.
Der var nogen i traileren, som tog sig af Ted.
Jeg tror, det var min bror, Gary.
Og jeg tror, at han og Jackie gik ud for at finde hjælp.
Men Gary tog ikke medicin i ugevis.
Jeg tror, at der gik lidt tid, før han mistede forstanden.
Jeg tror, at han fór vild, og det var stadig koldt.
Jeg tror, at han ikke slap væk, ligesom de andre.
Alle, der har arbejdet på sådan en sag, vil vide det.
Hver gang jeg læser en rapport, finder jeg en nuance og noget nyt.
Jeg vil vædde på, at inden for de første 18 km fra bilen
blev Madruga eller Sterling trætte, hvilket er det første tegn på hypotermi.
De var gode venner.
Hvis én bukkede under, ville den anden blive hos ham,
og de omkom sammen.
De tre tog sig af hinanden, så de skulle fortsætte.
Jackie Huetts krop blev fundet ved stien.
Jeg tror ikke, han nåede til traileren.
Ted Weiher. Vi ved, han nåede derhen.
Jeg tror, der er en ret stor chance for, at Gary Mathias nåede derhen.
Jeg tror, han blev, indtil Ted døde,
ud fra måden, han var svøbt på.
Han tog nok de bedste sko for at komme væk derfra
og nåede nok ikke langt.
Man kan kun gætte.
Man besvarer måske ét spørgsmål, men det fører til 20 flere.
Det eneste, jeg kan bede om nu, er at finde resterne af ham.
Han skal komme hjem.
Jeg tror ikke på afslutninger.
Så længe der er en tom stol ved bordet, er intet afsluttet.
Det må have været så skræmmende for dem,
og det gør ondt.
Vi kunne ikke hjælpe dem.
De var værdige mennesker.
Ja, alle sammen.
Jeg kan ikke huske,
hvad mine sidste ord var til min bror.
Jeg håber, det var: "Jeg elsker dig."
De var sårbare fyre.
Hvordan kunne det ske for de fyre?
Ted ville nok bo hos mig, hvis han stadig var her.
Ja, han kunne ikke bo alene.
Nej, han ville bo hos den, som havde mest makaroni og ost.
Han ville bo hos en, som kendte og elskede ham
og hjalp ham, og det gjorde vi.
Vi havde et godt familiesammenhold.
Men vi var ikke typen, som krammede og sagde "Jeg elsker dig."
Første gang min far sagde, at han elskede mig...
...var den dag, min bror blev fundet.
Men vi vidste, at vi elskede hinanden.
Vi vil stadig gerne have svar.
FORSVUNDNE PERSONER
At de blev betragtet som inkompetente, er ikke retfærdigt.
Noget bragte dem op på bjerget, hvor de mødte døden.
Vi ved ikke, hvad de lavede, og hvad der skete den aften.
Da de efterlod bilen i mørket ved vejen...
Man kører herop og bliver mere forvirret end nogensinde før.
LIGENE AF TO MÆND FUNDET
De kan ikke bevise en forbrydelse, eller at det ikke var det.
Hvad der skete med Yuba County Five
om aftenen den 24. februar 1978
vil måske altid være et mysterium.
Næsten 50 år senere er sandheden stadig ukendt.
Kan du ikke se dem for dig stå på gadehjørnet med deres sodavand
- og vinke til alle? - Jo, vinke.
Og alle vinker til dem.
Nogen derude ved,
hvad der skete med de drenge.
Lad retfærdigheden sejre.
HVIS DU HAR YDERLIGERE OPLYSNINGER,
SÅ RING TIL YUBA COUNTYS SHERIFKONTOR PÅ (530) 749-7777.
Tekster af: Mila Tempels