Tarina alkaa varsin lämminhenkisesti.
Viisi ystävystä, jotka olivat tutustuneet tukea tarvitsevien toimintakeskuksessa,
lähtivät yhdessä katsomaan koripallo-ottelua.
Sen jälkeen tapahtui jotain, johon ei ole saatu selvyyttä.
Nuoresta iästäni huolimatta tajusin jo silloin tapauksen järjettömyyden.
Yuban poliisi on kutsunut tapausta oudoimmaksi katoamistapauksekseen.
Paniikki alkoi kasvaa, sillä viisi nuorukaista oli kateissa.
Autolla oli ajettu 110 km väärään suuntaan.
Joku pakotti heidät siihen.
Tulivatko he tänne itse, vai tuotiinko heidät tänne?
Se on keskeinen kysymys.
Miksi kukaan lähtisi kävelemään pakkaseen tietämättä, mihin menee?
Miksi parakki jäi huomaamatta? - Poliisi ei ottanut asiaa vakavasti.
Kauanko jatkatte etsintöjä? - Kunnes he löytyvät tai toivo sammuu.
Joku varmasti tietää, missä he ovat.
SELVITTÄMÄTTÖMIÄ ILMIÖITÄ
Helmikuun 24. päivän iltana vuonna 1978 -
viisi miestä katosi Kalifornian Chicossa pelatun koripallo-ottelun jälkeen.
Miesten auto löytyi hylättynä 110 kilometrin päässä heidän kodeistaan.
Jo lähes 50 vuoden ajan -
Yuban viisikon katoaminen on askarruttanut tutkijoita.
Mikään ei käy järkeen.
Miksi miehet ajoivat pitkän matkan väärään suuntaan?
Miksi he poistuivat autosta lumiseen yöhön?
Eksyivätkö he vai onko kyse jostain synkemmästä?
MAHDOLLISIA SELITYKSIÄ
MITÄ YUBAN VIISIKOLLE TAPAHTUI?
MARYSVILLE - YUBAN PIIRIKUNTA
Yuban piirikunta oli kaunis paikka.
Metsästimme ja kalastimme.
Tiellä kulkijoita tervehdittiin aina, sillä kaikki tunsivat toisensa.
En uhrannut rikostilastoille ajatustakaan ennen tätä tapausta.
Tästä kuvasta minä tykkään.
Eikö tuo ole Jackie? - On. Kuusi- tai seitsemänvuotiaana.
Hauskat hiukset. - Niin on. Hän oli suloinen.
Teillä on samanlaiset silmät.
Tässä on äiti.
Tuo olen minä, tuo on Jackie.
Näyttää joululta.
Ei päiväystä. On sittenkin. Jackien viimeinen joulu.
Vuosi 1978.
Veljeni Jackie, Bill Sterling, Jack Madruga, Gary Mathias ja Ted Weiher -
tapasivat toisensa Gateway-projektin kautta.
Projekti auttoi autistisia tai... - Tukea tarvitsevia.
...tukea tarvitsevia ihmisiä urheilun pariin ja mukaan sosiaalisiin tilanteisiin.
He rakastivat koripalloa.
Gateway Gators -joukkue oli heille kaikki kaikessa.
Isoveljeni Jackie oli 24-vuotias, mutta 16-vuotiaan tasolla ajattelultaan.
Hän kehittyi hitaammin kuin me muut.
Häntä kuitenkin kohdeltiin tasaveroisena.
Hän osasi kirjoittaa nimensä ja käyttää puhelinta.
Hänellä oli tyttöystävä. - He juttelivat tuntikausia.
Jackie näki ihmisissä pelkkää hyvää. Hän oli aina hymyilevä ja iloinen.
Jackie ja Ted Weiher olivat tiivis kaksikko, kuin veljekset.
Siellä missä Jackie oli, oli myös Ted.
Ted rakasti juustomakaronia.
Vaimoni laittoi sitä hänelle jouluksi.
Juustomakaroni riitti tekemään Tedin onnelliseksi.
Hän oli herttainen poika.
Ajattelun ja käsityskyvyn osalta hän...
Hänen oli hankala ymmärtää asioita.
En pitänyt Ted-setää mitenkään erityisenä.
Silloin tukea tarvitsevista puhuttiin eri tavalla kuin nyt.
Hän oli hauska setä. Hassu, nallekarhumainen kiharapää.
Hän oli koululla kiinteistönhoitajana.
Hän oli yksi meistä.
Omiaan pitää suojella. Rakastimme häntä, ja hän rakasti meitä.
Jack Madruga ei ollut yhtä seurallinen kuin Ted-setä.
He olivat silti ystäviä.
Jack-setä oli hiljainen ja sosiaalisesti kömpelö.
Hän hermoili sosiaalisissa tilanteissa.
Hän oli hyvin varautunut, mutta pääkoppa hänellä pelasi.
Hän oli Vietnamissa. Koulussa hän pärjäsi hyvin.
Hän haki yliopistoonkin.
Hän oli minulle pikemminkin isoveli kuin setä.
Häntä sanottiin Dociksi.
Hän kuskasi minua ja ystäviäni aina ympäriinsä.
Lintsasimme koulusta ja soitimme hänet hakemaan.
Olimme hyvin läheisiä.
Doc ja Bill Sterling olivat parhaat kaverit.
Bill Sterling -
neuvoi minulle, miten keilapallosta tulee päästää irti.
Bill oli kiltti ja ystävällinen mies. Hän halusi auttaa muita.
Olla muiden tukena.
Gary Mathias liittyi porukkaan vähän muita myöhemmin,
mutta heistä tuli tiivis viisikko.
Ihailin isoveljeäni Garya.
Hän oli urheilija, muusikko -
ja vaikka mitä muuta. Hän oli minulle innoittava hahmo.
Hän puolusti minua pari kertaa.
Hän tuli väliin, kun olin saamassa köniini.
Sellainen hän oli.
Hän tuki perhettään vankkumatta.
Gary sai armeijasta vapautuksen lääketieteellisistä syistä.
Hänellä diagnosoitiin skitsofrenia, mutta uuden lääkärin ja lääkkeen myötä -
hänen vointinsa koheni huomattavasti.
Hän meni töihin isäpuolemme firmaan.
Gary oli lämminsydäminen ihminen.
Pojat olivat ystäviä keskenään kahdeksan tai yhdeksän vuoden ajan.
He kävelivät kaikkialle,
kunnes Jack Madruga hankki auton. Se oli Mercury Montego vuosimallia -69.
Se auto oli Jack Madrugan silmäterä.
He pakkautuivat autoon, avasivat ikkunat ja vilkuttelivat ihmisille.
24. HELMIKUUTA 1978
Heidän suosikkijoukkueensa UC Davis pelasi Chicoa vastaan.
He päättivät ajaa tunnin matkan katsomaan ottelua paikan päälle.
Osa perheistä oli ajatusta vastaan, sillä pojilla oli seuraavana päivänä oma peli.
He olivat seuraavan päivän pelistään tavattoman innoissaan.
He olivat päässeet turnaukseen voitettuaan aiemmat ottelut.
Gateway Gators oli mukana mestaruusturnauksessa.
Muistan, miten Jack Madrugan Mercury Montego tuli pihatiellemme.
Kun veljeni oli lähdössä, isä sanoi:
"Ei viinaa, ei tupakkaa eikä tyttöjä."
Veljeni katsoi häntä ja tokaisi: "Älä viitsi, isä."
Sitten hän lähti.
He olivat iloisella mielellä ja kannustivat jo joukkuettaan.
He lähtivät Chicoon.
Seuraavana päivänä äitini sanoi,
ettei veli ollut tullut kotiin. Kysyin, mitä hän tarkoitti.
Olin 11-vuotias poika. Heräsin lauantaiaamuna siihen,
että äitini hoputti minua mukaan isoäitini luokse.
"Ted-setä ei tullut kotiin. Mummi on huolissaan."
Heillä oli erityistarpeita,
joten huoli kasvoi nopeasti. Jotain oli sattunut.
Perheet soittelivat toisilleen -
ja kyselivät, oliko kenelläkään tietoa pojista.
Paniikki alkoi kasvaa, sillä viisi nuorukaista oli kateissa.
Veljeni Jackie ei koskaan viettänyt öitään muualla.
Hän oli kotona joka ikinen yö.
Hän halusi olla kotona tutussa ympäristössä.
Koripallopelin jälkeen he olisivat ilman muuta lähteneet kotiin.
Yuban seriffinvirastosta todettiin,
ettei täysi-ikäisten kadotessa ryhdytä toimiin.
Piti odottaa 24 tai 48 tuntia ennen kuin voi tehdä katoamisilmoituksen.
Joku omaisista huomautti miesten erityistarpeista.
Mitään ei tehty.
Silkkaa hevonpaskaa koko touhu.
Helmikuun 25. päivänä omaiset tekivät kaiken voitavansa.
He soittelivat ihmisille -
ja ajelivat etsimässä poikia, mutta mitään ei löytynyt.
Iltakahdeksalta he soittivat taas Yuban seriffinvirastoon -
ja pyysivät apua etsintöihin.
Aluksi tutkittiin heidän tiedettyjä liikkeitään.
He olivat aikoneet mennä koripallo-otteluun.
Chicon sanomalehden toimittaja oli myös ollut ottelussa -
ja muisti nähneensä heidät.
Viisikko oli siis ottelussa.
Aluksi tietoa saatiin hyvin vähän.
25. HELMIKUUTA 1978
Helmikuun 26. ja 27. päivä menivät ilman uutta tietoa.
Sitten 28. päivänä USA:n metsävirasto kertoi -
auton löytyneen Plumasin kansallismetsästä.
Sillä oli siis ajettu 110 kilometriä väärään suuntaan ylös vuoristoon.
Auto oli vuoden 1969 Mercury Montego ja vastasi Madrugan auton kuvausta.
Plumasin kansallismetsän maasto on vaikeakulkuista ja vuoristoista.
Katoamispaikka on noin 1 200 metrin korkeudella.
Lumi oli kasautunut paikoitellen jopa noin viiden metrin kinoksiksi.
Alueella on myös jyrkänteitä,
joilla yksi harha-askel voi johtaa 300 metrin pudotukseen.
Ei sinne kukaan mene huvin vuoksi.
Tullessani kotiin näin äidin itkemässä keittiön lattialla.
Auto oli löydetty, mutta poikia ei.
Miesten tiedettiin olevan tarkkoja aikatauluista.
Heillä ei ollut tapana toimia spontaanisti -
ja päättää vaikkapa lähteä vuoristoon keskellä yötä.
Miksi he siis päätyivät sinne?
AJOIVATKO MIEHET PLUMASIIN TIETEN TAHTOEN?
Sellainen ei ollut heidän tapaistaan. Heillä ei ollut mitään syytä olla siellä.
He olivat lähteneet kevyissä vaatteissa katsomaan koripallopeliä sisätiloissa.
Autosta ei löytynyt mitään erityistä.
Siinä ei ollut vaurioita eikä viitteitä mistään ikävästä. Avaimet puuttuivat.
Autossa oli maitopurkkeja ja karkkipapereita.
Sellaisesta tulee mieleen pikemminkin lastenjuhlat -
kuin aikuisten miesten koripalloreissu.
Yksi tutkijoista otti yhteyttä maidon tukkumyyjään -
ja selvitti, missä kaupoissa kyseistä maitoa myytiin.
Chicon yliopiston alueen kaupat käytiin läpi yksitellen.
Myyjiltä kysyttiin, olivatko he nähneet poikia.
Chicon Behr's Marketissa -
päästiin jututtamaan naista, joka oli ollut töissä 24. päivä.
Hän muisti miehet.
He olivat käyneet kaupassa juuri ennen sulkemisaikaa eli iltakymmenen maissa.
Sen jälkeen he katosivat Chicon ja Marysvillen välillä.
On mahdollista, että iltakymmenen ja iltayhdentoista välillä -
he poistuivat valtatieltä Orovillen kaupunkiin.
Sieltä he kenties ajoivat Plumasin kansallismetsään -
ja päätyivät ehkä noin puoli kahdentoista aikoihin -
uraiselle, lumiselle tielle keskelle korpea.
Sitten auto juuttui 10–15 sentin lumikerrokseen.
Tennareihin, farkkuihin ja kevyisiin takkeihin pukeutuneet miehet -
päättivät sitten suunnata pimeyteen, lumeen ja pakkaseen ilman syytä.
Kun aloin tehdä juttua,
pääsin puhumaan tutkijoiden kanssa ja vietin aikaa miesten omaisten kanssa.
Muistan, että tapaukseen liittyi useita hämmentäviä kysymyksiä.
Miksi kääntyä pois valtatieltä? Miksi pysähtyä juuri siihen?
Miksi poistua autosta?
Ja miksi lähteä kävelemään tietämättä, mihin on menossa?
Pitää muistaa, että heillä oli peli seuraavana päivänä.
Osalla heistä oli jo peliasu valmiina odottamassa.
He eivät olisi missään nimessä jättäneet menemättä peliin.
Doc-setä tunsi hyvin reitin Chicoon. Hän oli ajanut sinne satoja kertoja.
Kuskinpuoleinen ikkuna oli auki.
Auto oli setäni silmäterä. Ei hän olisi jättänyt sitä metsään ikkuna auki.
Eivät he olisi poistuneet autosta kuin pakotettuina tai peloissaan.
Jotkut uskovat heidän töpeksineen itsensä hukkaan.
Ei pidä paikkaansa.
Tämä on Bidwell Bar -silta, joka johtaa Oroville-järven yli -
Plumasin kansallismetsään.
Silta on näkyvä maamerkki.
Jos miehet näkivät sillan, he tiesivät olevansa kaukana kotoa -
ja menossa väärään suuntaan.
Myös Plumasin kyltti olisi varoittanut heitä.
Tie on suljettu. Auto löytyi hylättynä noin 13 kilometriä edempää.
Kyseessä on metsätie, joka ei vie mihinkään.
Kartat eivät johtaisi tänne ketään.
Ei heillä olisi mitään syytä ajaa tänne vain huvin vuoksi.
Jokin toi heidät tänne.
Eivät he voineet eksyä. Sinä iltana jokin meni pahasti pieleen.
VIITTÄ MIESTÄ ETSITÄÄN
Auton löytöpaikan lähistöllä aloitettiin mittavat etsinnät.
Mukana oli ainakin neljä eri viranomaistahoa -
ja yli 200 ihmistä.
Etsintöjä tehtiin ratsain, jalkaisin,
talviajoon sopivilla ajoneuvoilla sekä ilmasta käsin eli hyvin laajasti.
Isäni Jack meni auton löytöpaikalle -
ja alkoi etsiä.
Hän oli siellä joka ikinen päivä.
Tunsimme seudun, sillä olimme metsästäneet siellä.
Isä-Jack käveli vuoren rinteillä kilometritolkulla.
Hän lausui jämäkällä äänellä:
"Löydän sinut kyllä, poikani. En lopeta ennen sitä."
Kaikki omaiset haravoivat metsiä.
Se oli yhtä tuskaa. Jokainen päivä toi vain lisää epätietoisuutta.
Epätietoisuus oli pahinta.
SÄÄ JA MAASTO VAIKEUTTAVAT ETSINTÄÄ
Etsintöjen aikaan sää kävi hyvin lumiseksi ja arvaamattomaksi.
Etsintäpartiot joutuivat toistuvasti keskeyttämään työnsä.
LUMI PYSÄYTTI ETSINNÄT
ETSINNÄT UUDELLEEN KÄYNTIIN
Maaliskuussa etsinnät olivat kiivaimmillaan.
Huhti-toukokuussa tahti alkoi hidastua ja kesäkuuhun mennessä pysähtyi kokonaan.
EI UUSIA JOHTOLANKOJA
ETSINNÄT TULOKSETTOMIA
Toivomme heräsi joka päivä uudestaan.
Uskoimme, että hän löytyisi kunnossa.
Hiljaisuus alkoi käydä sietämättömäksi.
Anteeksi.
4. KESÄKUUTA 1978 3,5 KUUKAUTTA KATOAMISESTA
Ryhmä motoristeja saapui metsäviraston parakkileiriin ja tunsi karmean hajun.
Yhden parakkivaunun ikkuna oli rikottu.
Vaunun sisältä löytyi Ted Weiherin kuihtunut ruumis.
Ruumis makasi selällään.
Kädet oli ristitty rinnan päälle -
samalla tavalla kuin muumioitavalla ruumiilla.
Hänen ympärilleen oli kiedottu tiukasti useita lakanoita.
Ne olivat kuin lapsen kapalo. Hän ei olisi voinut tehdä sitä itse.
Tedin ruumiista löytyi pahoja paleltumia.
Hän oli 180 senttiä pitkä ja painoi kadotessaan lähes sata kiloa.
Löydettäessä hän painoi vain reilut 50 kiloa.
Kadotessaan hän oli ollut parraton, mutta ruumiilla oli pitkä parta.
Parrankasvun perusteella -
kuolinsyyntutkijat arvelivat -
hänen eläneen 8–13 viikkoa katoamisen jälkeen.
Se järkytti.
Hän oli nääntynyt hitaasti nälkään ja kylmään ainakin 8 viikon ajan.
Parakkivaunu oli yli 30 kilometrin päässä viisikon auton löytöpaikalta.
Asia herätti kauhunsekaisia kysymyksiä. Miten vaunu jäi poliisilta huomaamatta?
Ja oliko liian myöhäistä löytää muut hengissä?
MOKASIKO POLIISI?
Dorothy-tätini vei minut vuoristoon auton löytöpaikalle.
Joskus maaliskuussa.
Mieleen tulee väkisinkin, että setäni oli silloin vielä elossa.
Tajusin -
olleeni todella lähellä häntä.
Hän joutui kärsimään tavattomasti.
Hän oli yhä elossa,
mutta häntä ei etsitty tarpeeksi pontevasti.
6. KESÄKUUTA 1978 KAKSI PÄIVÄÄ TEDIN LÖYTYMISESTÄ
Reilun kymmenen kilometrin päässä parakkivaunusta -
löydettiin Jack Madrugan pahoin hajonnut ruumis.
Tien toiselta puolelta löytyi Bill Sterlingin ruumiin jäänteitä,
joita eläimet olivat levittäneet ympäriinsä.
OSITTAIN HAJONNUT RUUMIS VAIN VÄHÄN PEHMYTKUDOSTA
Docilla oli auton avaimet yhä taskussaan.
Hän oli siis ajanut autoa.
Mummi halusi nähdä Docin ruumiin.
Isämme sanoi hänelle, että jäljellä oli pelkkiä luita.
Mummi romahti täysin. Hän olisi halunnut hyvästellä poikansa.
6. KESÄKUUTA 1978
Kuulin jonkun puhuvan löydöstä.
Jotakin oli löydetty. Käännyin sitten takaisin -
ja näin, miten Jack Huett vanhempi kaatui itkien maahan polvilleen.
Hän sanoi: "Anna anteeksi, poika. Lupasin löytää sinut."
Isä...
Hän tiesi heti. - Hän tiesi, että kyseessä oli veljeni.
Vaatteiden perusteella.
Sitten -
luut nostettiin ylös ja veljeni selkäranka putosi -
pois paidan sisältä.
Lompakko oli yhä farkkujen taskussa.
Se oli raskas päivä.
Se ottaa yhä koville. Muistan sen kuin eilisen.
En tiedä, miten isä kesti sen.
Kun etsinnät lopetettiin... En kaivannut viranomaisten apua.
Etsisin poikani itse. Pointtini lienee tullut selväksi.
Aion jatkaa, kunnes muutkin löydetään.
Tavalla tai toisella.
Siinä kaikki.
Kuolinsyyksi kirjattiin kylmyydelle ja sääolosuhteille altistuminen.
Jäänteitä oli kuitenkin niin vähän, että varmuutta oli mahdoton saada.
Ei voitu selvittää, oliko ruumiissa jälkiä vammoista tai loukkaantumisesta.
Se jäisi mysteeriksi.
YKSI MIES YHÄ KATEISSA
Gary Mathiasta ei ole löydetty samalta alueelta.
Hänen olinpaikkaansa ei tiedetä.
Se oli raskasta.
Toisaalta sain muista löydöistä toivoa, että Garykin vielä löytyisi.
Jackie Huettin ruumiin löytymisen jälkeen -
seriffinviraston kiinnostus etsintöihin vaikutti kuitenkin lopahtavan.
ETSINNÄT OHI
Etsinnät lopetettiin 19. kesäkuuta.
Viranomaiset kertoivat tehneensä kaiken voitavansa.
Gary Mathiaksesta ei kuitenkaan ole löydetty jälkeäkään.
Jatkoin etsintöjä mieheni ja lankoni kanssa vielä kaksi viikkoa.
Näin on ikävä sanoa, mutta minusta tutkinta hoidettiin aika leväperäisesti.
Omaiset tekivät enemmän kuin viranomaiset.
Eräiden raporttien mukaan metsävirasto USFS -
kertoi poliisille parakkivaunuista, mutta poliisi ei tutkinut niitä.
METSÄVIRASTO VÄITTÄÄ KERTONEENSA PARAKISTA
Olemme erähenkinen perhe.
Isäni tunnistaisi jäljet vaikka keskellä suota.
Hän oli nähnyt neljät jäljet, jotka johtivat autolta ylös rinnettä.
Eivät alas, kuten poliisi luuli.
Isä-Jack tiesi parakkivaunuista.
Hän kehotti tutkimaan ne. - Hän pyysi poliisia menemään sinne.
Muistan hänen maininneen, että hänelle oli sanottu:
"Eivät he olisi voineet kävellä niin kauas."
Pötypuhetta.
Madrugan autolta oli parakille matkaa yli 30 kilometriä.
Kukaan tuskin uskoi, että miehet olisivat päässeet sinne asti.
En siis ihmettele, ettei paikkaa tutkittu. Se oli luultavasti kinosten peitossa.
Leiristä tiedettiin, mutta sitä ei tutkittu.
Joku miehistä olisi kenties voinut pelastua.
Miesten taidot ja kyvyt olivat jatkuvan keskustelun kohteena.
Joidenkin mielestä se heitti synkän varjon tapauksen ylle.
OLIKO SYRJINNÄLLÄ OSUUTTA?
Se suututtaa.
Se sanakin pistää vihaksi.
"Viiden hieman jälkeenjääneen miehen katoamisessa epäillään rikosta."
Onko tuo sinusta...? - Miksi puhua jälkeenjääneistä?
Niin silloin puhuttiin. - Ei se...
Ei se ole oikein.
Vaikka on vähän hitaampi...
Jos tässä lukisi:
"viisi Gatewayn mestaruuspelaajaa kadoksissa",
heidät olisi luultavasti löydetty.
Sen sijaan kirjoitettiin -
tätä sontaa.
Tämä olisi voinut päättyä toisin.
Olisi etsitty kovemmin.
VIISI HIEMAN JÄLKEENJÄÄNYTTÄ MIESTÄ KATEISSA
He olivat 25–30-vuotiaita miehiä,
joiden päätöksentekokyky ja suuntavaisto ei ehkä ollut aivan -
keskivertotasolla.
Heidät leimattiin jälkeenjääneiksi, mikä varjosti lopulta koko tutkintaa.
Väite, että he olisivat olleet liian tyhmiä kääntyäkseen takaisin -
metsään kulkemisen sijaan, on täysin absurdi.
Se käsitys sai jalansijaa yleisön silmissä -
ja etenkin viranomaisten parissa.
He pohtivat,
oliko järkeä käyttää resursseja eksyneiden vajaaälyisten löytämiseen.
Uskon, että ne viisi erityistarpeita omaavaa nuorukaista -
olivat koripallo-ottelun jälkeen tohkeissaan.
He tankkasivat kaupasta itseensä sokeria kaakaosta ja karkeista -
ja tekivät jossain kohtaa huonon päätöksen.
He päätyivät väärälle reitille, ja huonot päätökset seurasivat toistaan.
Meille väitetään, että he päätyivät tänne omaa typeryyttään.
Eivät he olisi tulleet tänne omin päin.
Tutkijoita kummastutti etenkin eräs seikka.
Parakkivaunun ulkopuolella oli ruokakaappi.
Osa sen sisältämistä armeijan muona-annoksista oli syöty.
Vieressä oli kuitenkin toinen kaappi,
jonka sisältämillä säilykkeillä miehet olisivat selviytyneet kuukausia.
Sitä ei ollut avattu.
Myöskään kaasulämmitintä ei ollut käytetty.
Tarjolla olisi siis ollut sekä ruokaa että lämmikettä.
Mikseivät he syöneet eivätkä käyttäneet lämmitintä?
Miksi Ted Weiher makasi vuoteella -
lakanoihin käärittynä ikään kuin häntä olisi hoidettu,
nääntymässä viikkojen mittaan hitaasti kuoliaaksi?
Mitä tapahtui?
Ted ei olisi tehnyt mitään, mitä hän pitäisi lainvastaisena.
Jos hän...
Hän ei olisi kajonnut mihinkään ilman lupaa.
Eikä hän olisi osannut käyttää kaasulämmitintä.
Ted ei olisi voinut kääriytyä itse lakanoihin niin. Hän ei ollut yksin.
Parakin sisällä oli mustat tennarit.
Ne olivat Gary Mathiasin kengät.
Tedin kenkiä ei löytynyt. Joko hän hukkasi ne tai Gary vei ne mukanaan.
Sekä Ted Weiher että Gary Mathias pääsivät luultavasti parakille.
Mitä heille tapahtui? Mitä Gary Mathiasille tapahtui?
Todisteet viittasivat siihen, että Gary oli päässyt parakille.
Hänen ruumistaan ei löydetty, mikä herätti epäilyksiä.
Oliko Gary uhri, syntipukki vai jotain paljon pahempaa?
AIHEUTTIKO GARY MUIDEN KUOLEMAT?
Tiedän, että...
Kamalaa sanoa näin.
Doc ja muut pelkäsivät Garya.
He eivät olisi halunneet Garya mukaan ottelumatkalle,
mutteivät uskaltaneet sanoa vastaan.
Tiedän sen varmuudella. Setäni sanoi niin.
Gary Mathiaksella oli toimiva lääkitys.
Hän oli pärjännyt oikein hyvin tapausta edeltävät kaksi vuotta.
Aiemmin hänellä oli kuitenkin ollut päihdeongelmia.
Armeija-aika oli sujunut vaihtelevasti, ja hän oli käyttäytynyt aggressiivisesti.
Minusta ainoa järkevä selitys on -
Gary Mathiasin psykoosin uusiutuminen.
Ehkä hän sai siinä tilassa muut jotenkin mukaan suunnitelmaansa.
Miksi kukaan ulkopuolinen -
yrittäisi saada viisi miestä -
taivaltamaan metsän poikki kuolemaan metsäviraston mökkiin?
Skitsofrenia tarjoaa helpon selityksen,
mutta mikään Garyn menneisyydessä ei viittaa tällaiseen käytökseen.
Ajomatka Chicoon sujui ongelmitta.
Samoin koripallomatsin katsominen -
ja kaupassa käynti, joten en usko Garyn aiheuttaneen hankaluuksia.
Jos Gary ei ottanut lääkkeitään, hän ei pystynyt toimimaan itsenäisesti.
Ilman lääkitystä isä ei olisi antanut hänen lähteä sille reissulle.
Niin se on.
Viranomaiset suhtautuivat veljeeni todella epäreilusti.
Hänet tuomittiin suorilta käsin.
Sinä olet ensimmäinen ihminen 45 vuoteen, joka kysyy minulta tästä asiasta.
Kukaan poliisista tai mediasta ei ole kysynyt minulta yhtään mitään.
En tiedä, mitä Garylle tapahtui.
Se häiritsee minua. Haluan tietää, missä hän on.
Yli 40 vuotta miesten katoamisen jälkeen -
jäljellä on yksi olennainen kysymys.
Mitä Gary Mathiasille tapahtui?
VOISIKO MATHIAS OLLA ELOSSA?
Ajatukseni Gary Mathiasin kohtalosta ovat ristiriitaiset.
Äitimme piti baaria Browns Valleyssa.
Noin vuosi ruumiiden löytymisen jälkeen menin sinne töiden jälkeen.
Tiski oli täynnä.
Kolmannella jakkaralla istui eräs mies.
Katseemme kohtasivat. Hän oli Gary Mathias.
Menin heiluriovista baaritiskin taakse -
ja sanoin äidilleni, että Mathias istuu tiskin päässä.
Hän kysyi, olinko varma. Kyllä olin.
Soitimme seriffinvirastoon. Gary katsahti meitä ja häipyi saman tien.
Emme ehtineet perään.
Olen kuullut, että hänet on nähty -
lähiseudun tavarataloissa, ravintoloissa ja muissa paikoissa,
joten tilanne on hämmentävä. Tiedän kuitenkin, mitä näin.
Vuonna 1979 Plumasin alueella ajanut mies väitti nähneensä Mathiasin liftaamassa.
Seriffinviraston papereissa ei kuitenkaan ole siitä merkintää.
Gary Mathiaksesta on raportoitu joitakin havaintoja -
tapauksen jälkeen sekä lähialueella että muualla, jopa muissa osavaltioissa.
Yhtäkään havaintoa ei ole voitu vahvistaa.
Voin kertoa oman näkemykseni.
En usko, että Gary Mathias pääsi koskaan parakille asti.
Vietin nuoruuteni Marysvillessä.
Siellä oli joitakin perheitä, joita oli syytä varoa suututtamasta.
Kaupungin pahin öykkäri oli jatkuvassa vankilakierteessä.
Olen nähnyt hänen tekevän asioita.
Pelottava tyyppi.
Huhujen mukaan -
öykkärillä kavereineen oli kana kynimättä Gary Mathiasin kanssa -
ja hän oli päättänyt kostaa koko viisikolle.
Öykkäri kiusasi veljeäni, mutta Gary Mathias meni väliin.
Niinpä öykkärin väki pieksi Gary Mathiasin henkihieveriin -
ja heitti hänet Orovillen sillalta.
Sitten he pakottivat loput neljä ajamaan ylös vuoristotietä.
Eivätkä pojat enää uskaltaneet palata alas.
Joku pojista saattoi viedä Garyn kengät parakkiin.
Siksi rinteellä oli vain neljät jäljet.
Tunnen sydämessäni,
että veljeni oli se, joka kietoi lakanat Tedin ympärille.
Veljeni ei olisi jättänyt Tediä yksin niin kauan kuin Ted oli hengissä.
Jonkun oli täytynyt olla parakissa Tedin kanssa.
Uskon, että veljeni Gary oli siellä ja lähti Jackien kanssa hakemaan apua.
Gary joutui olemaan viikkokausia ilman lääkkeitään.
Ajan myötä hänen mielenterveytensä alkoi ehkä horjua.
Hän varmaan vain eksyi ulos kylmään.
Uskon, että hänelle kävi yhtä huonosti kuin muillekin.
Tällainen tapaus ei jätä tutkijoitaan rauhaan.
Löydän raporteista kerta toisensa jälkeen jotain, joka kiinnittää huomioni.
Arvelisin, että käveltyään autolta vajaat 20 kilometriä -
Madruga tai Sterling alkoi uupua hypotermian vuoksi.
He olivat läheisiä,
joten toisen uupuessa toinen olisi varmasti jäänyt kaveriksi.
Niinpä molemmat menehtyivät.
Kolme muuta pitivät huolta toisistaan ja jatkoivat matkaa.
Jackie Huettin jäänteet löytyivät matkan varrelta.
Hän tuskin pääsi parakille.
Ted Weiherin tiedetään päässeen sinne asti.
Pidän todennäköisenä, että myös Mathias pääsi parakille.
Uskon hänen olleen siellä Tedin kuolemaan asti. Lakanakääröstä päätellen.
Mathias lähti parakista ehkä Weiherin kengät jalassaan,
muttei päässyt kovin pitkälle.
Voimme vain spekuloida.
Kun yhteen kysymykseen vastaa, esiin nousee pari tusinaa uutta.
En toivo enää mitään muuta kuin Garyn jäänteiden löytymistä.
Hänen pitää päästä kotiin.
Mitään päätepistettä ei ole.
Niin kauan kuin pöydässä on tyhjä paikka, päätepistettä ei ole.
Tiedän heidän takuulla olleen kauhuissaan. Se kalvaa minua.
Emme voineet auttaa.
He olivat arvokkaita ihmisiä. - Jokainen heistä.
En edes muista, mitkä olivat viimeiset sanani veljelleni.
Toivottavasti ilmaisin rakkauteni.
He olivat haavoittuvaisia. Miten niin saattoi käydä juuri heille?
Ted asuisi varmaankin minun kanssani, jos hän olisi yhä joukossamme.
Niin, ei hän varmaan omillaan olisi.
Ei. Hän asuisi sen luona, jolla on eniten juustomakaronia.
Hän olisi rakkaidensa kanssa. Pitäisimme hänestä huolta kuten ennenkin.
Olimme hyvin rakastava perhe,
vaikka emme ilmaisseet sitä halauksin ja sanoin.
Isä sanoi ensimmäisen kerran rakastavansa minua -
päivänä, jona veljeni löytyi.
Rakkaus tuntui silti aina.
Toivomme kuitenkin vastauksia.
Heidät leimattiin vajaakykyisiksi varsin epäreilulla tavalla.
Jokin vei heidät vuorelle, joka koitui heidän kohtalokseen.
On mahdoton tietää, mitä sinä iltana oikein tapahtui.
He jättivät autonsa tänne pimeälle pikkutielle.
Tänne tuleminen tekee kaikesta vain entistä hämmentävämpää.
Rikoksesta ei ole todisteita, eikä tapaukselle ole selitystä.
Se mitä Yuban viisikolle todella tapahtui -
helmikuisena iltana vuonna 1978, saattaa jäädä ikuiseksi mysteeriksi.
Tapauksesta on lähes 50 vuotta, ja totuus on yhä hämärän peitossa.
Voin hyvin kuvitella heidät kadunkulmaan juomaan limpparia.
Ja vilkuttamaan kaikille. Kaikki vilkuttivat takaisin.
Joku jossain tietää,
mitä pojille tapahtui.
Tapahtukoon oikeus.
PYYDÄMME ILMOITTAMAAN MAHDOLLISISTA TIEDOISTA -
YUBAN PIIRIKUNNAN SERIFFINVIRASTOON.
Tekstitys: Heidi Mäki