A történet kifejezetten aranyosan indul.
Öt fogyatékkal élő férfi,
akik egy fejlesztőközpontban lettek barátok,
útnak indulnak, hogy megnézzenek egy kosármeccset.
Ami ezután történik, azt máig nem érti senki.
Kezdő riporter voltam, de már akkor láttam,
hogy a dolog sehogy sem áll össze.
A Yuba megyei rendőrök szerint ez minden idők legfurcsább eltűnési ügye.
A családok pánikba estek, mivel öt fiatalember eltűnt.
Az autót 110 km-re találták meg, az ellenkező irányban.
Valaki kényszerítette őket.
Vajon önszántukból jöttek ide, vagy valaki idecsalta őket?
Ez a nagy kérdés.
Miért indul el valaki a hóban-fagyban úgy,
hogy fogalma sincs, merre megy?
Hogy nem vették észre a kunyhót?
A seriff az egészet nem vette komolyan.
Meddig keresik őket?
Míg mindenkit meg nem találunk. És míg van remény.
Valaki biztosan tudja, hol vannak.
A KÜLÖNÖS AKTÁK MÉG TÖBB KÉRDÉST VETNEK FEL
MEGMAGYARÁZHATATLAN JELENSÉGEK AKTÁI
1978. február 24-én este
öt férfinak nyoma veszett,
miután a kaliforniai Chicóban megnéztek egy kosárlabdameccset.
Az autójukat 110 kilométerre az otthonuktól találták meg.
A nyomozókat
majd' 50 éve nem hagyja nyugodni az eltűnt férfiak esete.
Rengeteg a kérdés.
Vajon az öt férfi miért autózott hosszú kilométereket az ellenkező irányba?
Miért szálltak ki a kocsiból, és hová indultak a havas éjszakában?
Vajon eltévedtek?
Vagy valami sokkal sötétebb dolog történt?
LEHETSÉGES FORGATÓKÖNYVEK
VAJON MI TÖRTÉNT A YUBA MEGYEI ÖT FÉRFIVAL?
MARYSVILLE - YUBA MEGYE
Yuba megyét mindig is gyönyörű helynek tartottam.
Sokat jártunk vadászni, pecázni.
Úton-útfélen integettünk egymásnak. Mindenki ismert mindenkit.
A bűnözést hírből sem ismertük, amíg ez a dolog meg nem történt.
CHICO - OROVILLE-I-TÓ - OROVILLE
Ez a kedvencem, jó ez a kép.
- Ő Jackie, igaz? - Igen.
Itt hat- vagy hétéves lehetett.
- Nézd a haját! - Igen, tündéri kisfiú volt.
Pont olyan a szemed, mint a bátyádé.
Ez itt anya.
Ez én vagyok, az meg Jackie.
Karácsony volt, igaz?
Nincs rajta dátum. Ja, de. Nézd, ez volt az utolsó karácsonya.
Az 1978-ban volt.
A bátyám, Jackie, Bill Sterling, Jack Madruga, Gary Mathias és Ted Weiher
a Gateway-programban vettek részt, ott ismerték meg egymást.
- A Gateway-program autista és... - És fogyatékos személyeknek.
Fogyatékos személyeknek segített a sportolásban és a társas interakciókban.
A kosárlabda volt a mindenük. Ők voltak a Gateway Aligátorok.
Ez volt az életük.
JACKIE HUETT 24 ÉVES
A bátyám, Jackie 24 éves volt, de lélekben csak 16 éves.
Lassabb észjárású volt, mint mi,
de ezt egyikünk sem éreztette vele.
A nevét le tudta írni,
telefonálni is tudott...
- És volt egy barátnője. - Órákig beszéltek telefonon.
Jackie nem feltételezett rosszat senkiről.
Mindig mosolygott, mindig vidám volt.
Jackie bátyám és Ted Weiher
úgy össze voltak nőve, mintha testvérek lettek volna.
Ha Jackie valahol felbukkant, biztosan ott volt Ted is.
Ted imádta a sajtos makarónit.
A nejem karácsonyra is azt főzött neki.
Ha sajtos makarónit evett, ő volt a legboldogabb a világon.
Édes pofa volt, csak hát...
Az elméje... ahogy a dolgok lecsapódtak benne...
Nem tudta a dolgokat összerakni.
Sosem gondoltam, hogy Ted bácsikám más lenne, mint mi.
Akkor még az R betűs szót használták a fogyatékos személyekre.
Ő volt a vicces nagybácsi.
Egy bolondos, szőrös, nagydarab fickó göndör hajjal.
A helyi középiskolában takarított.
De közénk tartozott.
Így mindig megvédtük.
Szerettük őt, és tudtuk, hogy ő is szeret minket.
Jack Madruga nem volt olyan közvetlen, mint Ted bácsikám,
de barátok voltak.
Jack bácsi csendes volt, nem szerette a társaságot.
Az emberek sosem értették, miért ideges folyton.
Valójában csak egy visszahúzódó srác volt, de az esze vágott.
Vietnámot is megjárta, és az iskolában is jó tanuló volt.
Egyedül iratkozott be az egyetemre is.
Olyan volt, mintha ő is a bátyám lenne, nem a bácsikám.
Dokinak becéztük.
Ha a barátaimmal mentem valahová, mindig ő furikázott minket.
Ha lógni akartunk a suliból, csak felhívtam, hogy jöjjön értünk.
Közel álltunk egymáshoz.
Doki és Bill Sterling elválaszthatatlanok voltak.
Emlékszem,
Bill Sterling tanított meg bowlingozni.
Kedves, barátságos srác volt, mindig mindenkinek segíteni akart.
Rá mindig lehetett számítani.
Gary Mathias kicsit később csatlakozott a csapathoz, mint a többiek.
De így öten remek csapat lettek.
Gary bátyámra mindig is felnéztem.
Sportolt, zenélt,
minden olyasmit csinált, ami engem lenyűgözött.
Többször meg is védett.
Ha ő nem lép közbe, jó párszor összevertek volna.
Ilyen ember volt.
Mindig kiállt a családja mellett, gondolkodás nélkül.
Garyt elküldték a seregtől, miután skizofréniát állapítottak meg nála.
Új pszichiáterhez került, és lecserélték a gyógyszereit.
Ezután sokkal jobban lett,
és munkát is kapott a mostohaapánktól.
Gary egy végtelenül gondoskodó ember volt.
Ez egy nyolc-kilencéves barátság lehetett így ötük között.
Mindenhová gyalog mentek.
Aztán Jack Madruga vett egy '69-es Mercury Montegót.
Ez a kocsi volt Jack büszkesége és boldogsága.
Mind bepréselődtek, nevettek, lehúzták az ablakokat,
és integettek az embereknek.
1978. FEBRUÁR 24.
A kedvenc csapatuk a UC Davis volt, akik a Chico ellen játszottak,
és a fiúk kitalálták, hogy elmennek megnézni a meccset.
Az út csak egy óra volt autóval.
Volt, akinek a családja ezt határozottan ellenezte,
mivel másnap a fiúknak is fontos meccse volt.
Hihetetlenül izgatottak voltak a másnapi meccs miatt.
- Minden meccset megnyertek. - Igen.
Így jutottak be a bajnokságba. A Gateway a bajnoki címért játszott.
Emlékszem, ahogy Jack Madruga megállt a kocsifelhajtón a Mercury Montegóval.
Apám azt mondta a bátyámnak:
„Csak semmi piálás, bagózás és csajozás!”
A bátyám ránézett, és azt mondta: „Ugyan már, apa!”
Aztán kisétált az ajtón.
Fel voltak dobva, kiabáltak, és a kedvenc csapatukat éltették.
Így indultak el Chicóba.
Másnap anyám mondta, hogy a bátyám még nem ért haza.
Kérdeztem, hogy az hogy lehet.
Tizenegy éves voltam, és szombat reggel arra ébredtem,
hogy anyám azt mondja:
„Ébresztő, indulunk a nagyihoz!
Ted bácsikád nem jött haza, és a nagyi aggódik.”
Fogyatékkal élő személyekről lévén szó,
mindenki egyből arra gondolt, hogy valami baj történt.
Egymást hívták a családok. „Láttátok Billt?”
„Ti láttátok Jacket?” „Ted nem jött haza.”
Mindenki pánikba esett, mert mind az öt fiú eltűnt.
A bátyám, Jackie soha nem maradt ki éjszakára.
Minden este hazajött.
Otthon akart lenni, mert ott érezte magát biztonságban.
Haza akartak jönni.
A meccs után biztos, hogy haza akartak jönni.
Mikor felhívták a seriffhivatalt, azt a választ kapták,
hogy nem lehet mit tenni, a fiúk elmúltak 18 évesek.
El kell telnie 48 órának, mielőtt eltűntnek nyilvánítanak valakit.
A családok jelezték,
hogy értelmi fogyatékos személyekről van szó.
Azt mondták, nem tehetnek semmit. Baromság.
Ez egy baromság.
A családok már február 25-én megtettek mindent.
Kétségbeesetten hívogattak mindenkit,
bejárták az összes útvonalat, de a fiúknak nyoma sem volt.
Este nyolc körül újból felhívták a seriffhivatalt,
és kérték, hogy segítsenek megtalálni a fiúkat.
Először azokat a helyeket ellenőrizték, ahol biztosan jártak.
A Chico State-be indultak meccset nézni,
a chicói újság szerkesztője pedig épp ott volt azon meccsen.
Látta őket. Emlékezett rájuk.
A meccsen tehát biztosan ott voltak.
Az első pár nap csendesen telt.
1978. FEBRUÁR 25.
Február 26-27-én nem volt semmi új információ.
Február 28-án az erdészek jelentették,
hogy a kocsi a Plumasi Nemzeti Parkban van.
Az autó tehát Marysville-től 110-km-re volt, fent a hegyekben.
A helyszínen egy 1969-es kétajtós Mercury Montegót találtak,
ami tökéletesen megfelelt a leírásnak.
ELKS MENEDÉKHÁZ
A Plumasi Nemzeti Park egy zord hegyvidék.
Ahol eltűntek, ott a tengerszint feletti magasság 4000 m.
Komoly hótorlaszok voltak odafent,
helyenként 3-6 méteresek.
Bizonyos részeken vannak olyan meredélyek,
ahol ha az ember megbotlik, 300 métert zuhan.
Senki sem jár arrafelé, az a senki földje.
Amikor beléptem a házba,
anyám a konyhakövön ült, és sírva mesélte,
hogy megtalálták a kocsit, de a fiúkat nem.
Mind az öt férfi szigorú menetrend szerint élt.
Egyikükre sem volt jellemző, hogy egy spontán ötlettől vezérelve
nekivágjon a hegyeknek az éjszaka közepén.
Vajon mi lehetett az oka, hogy mégis odamentek?
ELTŰNT SZEMÉLYEK
VAJON ÖNSZÁNTUKBÓL MENTEK A PLUMASI NEMZETI PARKBA?
Ez egyáltalán nem vallott a fiúkra. Nem volt dolguk arrafelé.
Semmi okuk nem volt a hegyekbe menni.
Mindnyájan vékonyan voltak öltözve, hisz egy kosármeccsre mentek.
A kocsin nem volt semmilyen külsérelmi nyom.
Semmi nem utalt arra,
hogy baj történt volna, a kulcs sem volt az autóban.
Az üléseken tejesdobozok és csokipapírok voltak,
csupa olyasmi, amivel gyerekek szoktak ünnepelni,
nem pedig felnőtt emberek, ha kosármeccsre mennek.
Az egyik nyomozó felvette a kapcsolatot a tej forgalmazójával,
és kiderítette, hol értékesítik a terméket.
A rendőrök elsőként Chicóban jártak boltról boltra,
hogy kiderítsék, látta-e valaki a fiúkat előző este.
Amikor a Behr Markethez értek,
találtak egy hölgyet, aki 24-én este dolgozott,
és látta az öt fiút.
Záróra volt, mikor a Behr's Markethez értek,
vagyis este tíz körül lehettek ott.
Ezután veszett nyomuk valahol Chico és Marysville között.
Lehetséges, hogy valamikor este tíz és tizenegy között
lehajtottak az autópályáról egy Oroville nevű városnál.
Onnan indulhattak el a Plumasi Nemzeti Park felé,
és úgy este tizenegy-fél tizenkettő körül hajthattak rá
arra a bizonyos hóval borított, göröngyös útra a semmi közepén.
Aztán elakadtak a 10-15 centis hóban.
Ekkor a srácok, akik csak sportcipőt, farmert és egy dzsekit viseltek,
ki tudja, miért, de a hóban-fagyban nekiindultak a sötétségnek.
AZ ÖT ELTŰNT SZEMÉLY EGYIKE...
Amikor elkezdtem a cikken dolgozni,
alkalmam nyílt beszélni a nyomozókkal,
és a családokkal is sok időt töltöttem.
Több dolog volt, ami egyszerűen sehogy sem fért a fejembe.
Miért tértek le az útról?
Miért ott álltak meg? Miért szálltak ki az autóból?
És miért indultak neki úgy, hogy fogalmuk sem volt, merre mennek?
Tudták, hogy másnap kosármeccsük van.
HAZAI - VENDÉG 14:16
Volt, amelyikük már a mezét is kikészítette az ágyra.
Maguktól biztos nem tettek volna olyat, ami miatt lemaradnak a meccsről.
Doki bácsi vagy százszor járt Chicóban, jól ismerte az utat.
A bal eső kocsiablakot lehúzva találták.
Imádta azt a kocsit.
Kizárt, hogy csak úgy otthagyta volna lehúzott ablakkal.
Semmi okuk nem volt kiszállni,
hacsak nem kényszerből vagy félelemből tették.
Egyesek szerint azt sem tudták, mit csinálnak.
Pedig a srácok nem hibáztak.
Ez a Bidwell Bar Bridge.
Ez a híd szeli át az Oroville-i-tavat, és ez visz a Plumasi Nemzeti Parkhoz.
Ez egy jó tájékozódási pont.
Amikor a fiúk meglátták ezt a hidat,
tudniuk kellett, hogy messze járnak az otthonuktól, és rossz irányba mennek.
És a nemzeti park tábláját is látniuk kellett.
Az út innentől le van zárva.
Innen 13 km-re északra találták meg a Mercury Montegót.
Az út egy erdészcsapás volt, sehová sem vezetett.
A térkép sem mutathatta ezt az utat.
Nincs okunk azt feltételezni, hogy csak úgy muriból erre autókáztak.
Okkal jöttek erre.
Kizárt, hogy eltévedtek.
Aznap este valami nagyon félrecsúszott.
ÖT KÖRNYÉKBELI LAKOST KERESNEK
A rendvédelmi szervek tüzetesen átvizsgálták a területet,
ahol az autót találták.
Legalább négy szervezet vonult ki a helyszínre,
több mint 200 ember vett részt a keresésben.
Lóháton, gyalogosan,
terepjárókkal és helikopterrel is átkutatták a területet.
Átfogó keresés volt.
Apám, Jack odament, ahol a kocsit találták.
Ő is részt vett a keresésben.
Minden áldott nap ott volt.
Gyakran vadásztunk arrafelé, ismertük a környéket.
Jack apja kiszállt, és kilométereket gyalogolt a hegyoldalban.
Jack elmesélte, hogy az apja azt kiabálta:
„Megtalállak, fiam! Addig megyek, míg meg nem talállak!”
Minden család az erdőt járta.
Szörnyű volt mindennap úgy ébredni, hogy az ember semmit sem tud.
A bizonytalanság a legrosszabb.
KERESÉS CUDAR IDŐJÁRÁSBAN, CUDAR KÖRÜLMÉNYEK KÖZÖTT
Cudar időjárás volt, egyfolytában havazott.
A kereső- és mentőcsapatok gyakran félbeszakították a keresést.
A HÓ MIATT FÉLBESZAKADT AZ ELTŰNT FÉRFIAK KERESÉSE
AZ ÖT FÉRFI KERESÉSE FOLYTATÓDIK
Márciusban volt a legaktívabb a nyomozás.
Április-májusra jelentősen lelassult a keresés,
júniusban pedig már nemigen történt semmi.
NINCS ÚJ NYOM AZ ÖT ELTŰNT FÉRFI ÜGYÉBEN
A KERESÉS NEM HOZOTT EREDMÉNYT
Mindennap reménykedtünk.
Mindennap úgy keltünk fel,
hogy ma megtaláljuk őt,
és minden rendben lesz.
De a csend...
elviselhetetlen volt.
Elnézést!
1978. JÚNIUS 4.
3,5 HÓNAPPAL AZ ELTŰNÉS UTÁN
Néhány motoros, akik elhaladtak az erdészek táborhelye mellett,
rémes bűzt éreztek a levegőben.
Volt ott egy konténerház, aminek be volt törve az ablaka.
Ebben találtak rá Ted Weiher lesoványodott holttestére.
Ted Weiher a hátán feküdt,
keresztbe font karokkal,
és mintha valaki mumifikálásra készítette volna elő a testét,
több lepedővel is szorosan be volt tekerve.
Mint egy bepólyált csecsemő. Erre egyedül biztosan nem volt képes.
Ted testén rettenetes fagyási sérülések voltak.
Úgy 182 centi magas és 100 kg lehetett, amikor eltűnt,
és amikor megtalálták, nem volt több 55 kilónál.
Az eltűnésekor meg volt borotválkozva, de a halálakor már hosszú szakálla volt.
A szakálla miatt
a halottkémeknek sikerült megállapítaniuk,
hogy Weither az eltűnést követően még 8-13 hétig életben volt.
Ez sokkoló volt.
Ez egy lassú halál,
ami legalább nyolc héten át tartó éhezés és kihűlés miatt következett be.
A konténerház, ahol Ted elhunyt, 30 km-re volt a hátrahagyott Montegótól.
Az eset pánikot keltett.
Hogy nem talált rá a menedékházra a rendőrség?
Vajon már túl késő volt a többieket élve megtalálni?
VAJON A RENDŐRÖK HIBÁZTAK?
Dorothy nénikém elvitt oda, ahol megtalálták a kocsit.
Ez még márciusban történt.
Mindig eszembe jut, hogy amikor ott voltunk,
Ted még életben volt.
Néha belém hasít,
hogy milyen közel voltam hozzá.
Rettenetesen szenvedhetett.
Még élt,
és nem tettek meg mindent, hogy megtalálják.
1978. JÚNIUS 6.
KÉT NAPPAL AZUTÁN, HOGY MEGTALÁLTÁK TED HOLTTESTÉT
A konténerháztól úgy 11 km-re délre
megtalálták Jack Madruga erősen bomlásnak indult testének maradványait is.
Az út túloldalán bukkantak rá Bill Sterling maradványaira is,
amelyet a vadállatok már széthordtak a területen.
HIÁNYOS ÖLTÖZETŰ, RÉSZLEGESEN LEBOMLOTT TEST, MELYEN KEVÉS LÁGYSZÖVET MARADT
Doki zsebében volt a kulcs, amikor megtalálták.
Tehát biztos, hogy ő vezetett.
A nagyi látni akarta Doki maradványait.
Apánk mondta neki, hogy csak a csontváza maradt.
Erre a nagyi összeesett.
Látni akarta a fiát, hogy elbúcsúzzon tőle.
1978. JÚNIUS 6.
Hallottam, hogy valaki azt mondja: „Megtaláltuk őket. Valami van itt.”
Megfordultam, és visszasétáltam.
Akkor láttam, hogy Mr. Hewitt térdre rogyva zokog.
Azt mondta: „Ne haragudj, fiam! Megígértem, hogy megtalállak.”
Apám...
- Rögtön tudta. - ...rögtön tudta.
Tudta, hogy a bátyám az.
Felismerte a ruháit.
Aztán...
ahogy összeszedték a csontokat,
a bátyám egyik csigolyája...
kiesett az ingéből.
A tárcája még ott volt a farzsebében.
Nehéz nap volt.
Nagyon nehéz.
De a mai napig nehéz. Mintha tegnap történt volna.
Nem tudom, apám hogy nem omlott össze.
Mikor leállították a keresést, arra gondoltam, nem kell segítség.
Majd én megtalálom a fiamat. És ez így is lett.
És addig megyek tovább, amíg meg nem találom a többieket is.
Így vagy úgy.
Csak ennyit mondhatok.
PLUMAS MEGYE BONCOLÁSI JEGYZŐKÖNYV
A kórbonctani jelentés szerint
a fiúk halálát a kitettség okozta, vagyis a természet győzte le őket.
De túl kevés maradt a testekből ahhoz, hogy minden részlet kiderüljön.
Nem maradt elég nyom.
Nem tudjuk, bántalmazták-e őket, vagy nem szenvedtek-e más sérülést.
Ez talán sosem fog kiderülni.
JACK HUETTET IS MEGTALÁLTÁK, MÁR CSAK EGY FÉRFIT KERESNEK
Gary Mathiast nem találták meg a helyszínen.
Máig nem tudni, hol lehet.
Nagyon nehéz volt.
De ez reményt is adott, mondván, hogy ha a többiek meglettek,
Gary is meglesz.
De miután megtalálták Jackie Hewittot,
úgy tűnt, a seriff nem akar tovább keresni.
Részéről ennyi volt.
A KERESÉST MEGSZÜNTETTÉK
Június 19-re a keresőcsapatok úgy döntöttek, hogy befejezik a munkát.
A seriffhivatal is úgy volt vele, hogy minden tőlük telhetőt megtettek,
de Gary Mathias holttestének maradványait nem sikerült megtalálniuk.
Miután elmentek a keresőcsapatok,
én még két hétig ott voltam a férjemmel és a sógorommal.
Nem szívesen mondok ilyesmit, de nem végeztek túl alapos munkát.
A családok sokkal többet tettek, mint a rendőrség.
A jelentések szerint az erdészek határozottan állították,
hogy tettek bejelentést a menedékházakról, de azokat nem kutatta át senki.
AZ ERDÉSZEK ÁLLÍTJÁK, HOGY TETTEK BEJELENTÉST A KONTÉNERHÁZRÓL
Imádtunk vadászni, pecázni.
Apám a mocsárban is felismerte az állatok nyomait.
Azt mondta, látott négy nyomot, ami az autótól indult,
és fel, észak felé tartott, nem pedig lefelé, ahogy a seriffhivatal állította.
Jack apja tudott a konténerházakról.
- Szólt is a rendőröknek. - Kérte őket, hogy menjenek oda.
Direkt kérte őket.
Emlékszem, azt mondta, valakitől azt a választ kapta,
hogy odáig úgysem juthattak el.
Már hogyne juthattak volna?
A konténerházak a Madrugától nagyjából 30 kilométerre voltak.
Senki sem hitte,
hogy a fiúk ilyen ítéletidőben eljuthattak odáig,
így nem lep meg, hogy senki nem ment fel a táborhelyig,
ami valószínűleg úgy 150 cm-nyi hó alatt lehetett.
Tudták, hogy ott az a kunyhó, és nem kutatták át.
Szóval ne mondja senki, hogy nem lehetett volna megmenteni őket.
Az öt férfi szellemi épsége továbbra is vita tárgyát képezte.
Sokak számára ez máig beárnyékolja az ügyet.
A DISZKRIMINÁCIÓ AKADÁLYOZTA A NYOMOZÁST?
Vérlázító.
Már a szó feldühít.
„Bűncselekmény gyanúja merült fel
a szellemileg visszamaradott férfiak eltűnésében.”
- Szerinted ez... - Mi az, hogy „visszamaradott”?
- Akkoriban ezt mondták. - De ez...
Ez nem helyes.
Csak lassabb volt az észjárásuk.
Ha azt írták volna,
„eltűnt a Gateway öt kiváló kosárlabda-játékosa”,
talán előkerülnek.
Ahelyett, hogy ilyen ocsmányságot írnak.
Minden máshogy alakult volna. Nagyobb erőkkel keresték volna őket.
NYOMTALANUL ELTŰNT ÖT SZELLEMILEG VISSZAMARADOTT FÉRFI
Nem átlagos 25-35 éves férfiak voltak.
Nem voltak képesek olyan döntéseket hozni,
és úgy tájékozódni, mint más emberek.
Az egész ügyet beárnyékolta az,
hogy szellemileg visszamaradottnak nevezték őket.
Az feltételezés, hogy túl ostobák voltak ahhoz, hogy visszaforduljanak,
és csak bolyongtak az erdőben, teljesen abszurd.
Azt hiszem, ez a felfogás átterjedt a közvéleményre is,
és a rendőrségre is hatással volt.
Bennük is felmerülhetett a kérdés, van-e értelme ennyit küzdeni azért,
hogy pár sérült fiút megtaláljanak.
Én azt gondolom, hogy öt értelmi fogyatékossággal élő fiatalember
örömmámorban úszott, amiért nyert a kedvenc kosárcsapatuk.
Megálltak a boltnál,
és a sok csokis tejtől és édességtől túlpörögtek.
Aztán valahol út közben hoztak egy rossz döntést,
letértek az útról, majd eltévedtek.
Egyik rossz döntés követte a másikat.
Azt akarják velünk elhitetni, hogy mivel visszamaradottak voltak,
csak úgy idejöttek.
De kizárt, hogy egyedül jöttek ide.
Az egyik dolog, amit a nyomozók nem értettek,
hogy a kunyhón kívül volt egy konyhaszekrényféleség,
és az ebben tárolt konzerveket és tartós élelmiszereket
láthatóan elfogyasztották.
Csakhogy volt ott egy másik szekrény is, amiben annyi konzerv volt,
ami még hónapokig elég lett volna, de ezt ki sem nyitották.
Találtak egy gázmelegítőt is, ami szintén nem volt bekapcsolva.
Tehát volt elegendő ételük,
és volt egy gázmelegítőjük is, amivel fűthettek volna.
Miért nem ették meg az ételt? Miért nem fűtöttek?
Miért feküdt az a fiú az ágyon...
lepedőbe csavarva, mintha valaki próbált volna gondoskodni róla,
hogy aztán hetekkel később éhen haljon?
Mi történhetett?
Ted semmilyen törvényellenes dolgot nem tett volna.
Ő sosem lop...
Sosem vett volna el semmit, ami nem az övé.
És magától azt a gázmelegítőt sem tudta volna bekapcsolni.
Ted nem magától feküdt úgy be az ágyba.
Volt ott még valaki.
A kunyhóban találtak egy fekete tornacipőt,
ami Gary Mathiasé volt.
Weiher cipője nem lett meg.
Vagy elhagyta az erdőben, vagy Gary Mathias vette el tőle.
Ted Weiher és Gary Mathias mindketten eljuthattak a kunyhóig.
De vajon mi történt velük? Mi történt Gary Mathiasszal?
A bizonyítékok alapján Gary eljuthatott a konténerházig.
Ám mivel az ő testét nem találták meg, sokan gyanakodni kezdtek rá.
Vajon Gary is áldozat volt?
Csak bűnbak lett, vagy esetleg annál is rosszabb?
VAJON GARY A FELELŐS A TÖBBIEK HALÁLÁÉRT?
Tudom...
Isten bocsásson meg!
De Doki és a többiek féltek Garytől.
Gary is velük akart menni a meccsre, aminek egyikük sem örült.
De nem mertek neki nemet mondani.
Tudom, hogy féltek tőle. A bácsikám elmondta.
Gary Mathiast gyógyszerrel kezelték, amitől jól volt.
Az eltűnés napját megelőző két évben békés, nyugodt életet élt.
De Gary korábban drogproblémákkal küzdött.
A seregben is adódtak problémái,
mivel volt néhány komoly dühkitörése.
Az egyetlen logikus magyarázat számomra az,
hogy Gary pszichózisa visszatért,
és valahogy rávette a négy másik fiút arra,
hogy odamenjenek.
Máskülönben ki és milyen indíttatásból akart volna
öt férfit rávenni arra,
hogy egy ekkora utat megtegyenek az erdőben,
majd megfagyjanak egy menedékházban?
Könnyű a skizofréniára fogni a történteket,
ugyanakkor Gary azelőtt soha semmi ilyet nem tett.
Ha Chicóba is gond nélkül eljutottak,
a kosármeccset is gond nélkül végignézték,
és a boltba is gond nélkül odaértek,
hogy lehet Gary a hunyó? Ez nonszensz.
A gyógyszerei nélkül nem boldogult volna.
Ha nem szedte volna a gyógyszereit, apám el sem engedi aznap.
Ennyi.
A rendőrség igazságtalanul bánt a bátyámmal.
Nagyon rosszul ítélték meg.
Az elmúlt 45 évben ön volt az egyetlen, aki megkérdezett.
Sem a rendőrség, sem a média nem keresett meg.
Soha senki sem kérdezett tőlem semmit.
Nem tudom, mi történt Garyvel.
Ez bánt a leginkább.
Tudni akarom, hol van.
Több mint 40 évvel az öt férfi eltűnése után
még mindig nincs válasz az egyik legfontosabb kérdésre.
Mi történt Gary Mathiasszal?
LEHETSÉGES, HOGY GARY MÉG ÉL?
Vegyes érzéseim vannak azzal kapcsolatban, ami Garyvel történt.
Anyámnak volt egy kocsmája Browns Valley-ben.
Ez egy évvel azután történt, hogy a holttesteket megtalálták.
Épp lejárt a munkaidőm.
A bár tömve volt.
A bárpult végénél a harmadik széken ült egy pasas.
Összenéztünk, és felismertem Garyt.
Kimentem a lengőajtón a pult mögötti helyiségbe,
és mondtam anyámnak, hogy Gary ott ül a pultnál.
Erre ő: „Biztos?” Mondom: „Száz százalék.”
Hívtam a seriffet,
mire Gary ránk nézett, felpattant, és elrohant.
Nem tudtuk elkapni.
Volt, aki egy áruházban látta,
mások egy étteremben, parkolóban, szóval nem tudom, mit higgyek.
Itt haljak meg, ha tévedek!
Egy férfi, aki 1979-ben Plumas megyében autókázott,
azt állította, hogy látta Gary Mathiast, amint stoppolt.
De a Yuba megyei seriffhivatal aktájában ez nem szerepel.
Miután a holttesteket megtalálták, több szemtanú is jelentkezett,
aki látni vélte Gary Mathiast.
Nemcsak a környéken, más államokban is voltak ilyen esetek,
de egyik sem bizonyult megalapozottnak.
Elmondom, én hogy látom.
Szerintem Gary Mathias el sem jutott addig a kunyhóig.
Én is Marysville-ben nőttem fel,
így tudom, hogy volt néhány család, akikkel inkább nem húzott ujjat az ember.
A város rosszfiúja visszatérő vendég volt a börtönben.
Láttam, miket csinált.
Rémisztő alak volt.
Többen azt állították,
hogy ez a srác és a bandája
gyűlölték Gary Mathiast, és ők intézték el a barátait is.
Először belekötöttek a bátyámba,
Gary Mathias pedig megvédte őt.
A gazfickók kis híján agyonverték Garyt,
majd lelökték az Oroville-i hídról.
Aztán a másik négy fiút rávették, hogy menjenek fel a hegyre.
Ők meg úgy féltek, hogy vissza sem mertek jönni.
Gary Mathias cipőjét valamelyik fiú vihette a kunyhóhoz,
ezért volt csak négy lábnyom a hóban.
Valahogy azt érzem...
hogy a bátyám csavarta be Tedet azokba a lepedőkbe.
Jackie sosem hagyta volna magára Tedet, amíg élt, vigyázott rá.
Biztos volt valaki a kunyhóban, aki vigyázott Tedre.
Én úgy gondolom, Gary volt az.
Jackie-vel elindulhattak, hogy segítséget hívjanak,
de Gary
hetekig nem szedte a gyógyszereit.
Egy idő után nyilván elvesztette a kapcsolatot a valósággal,
és talán eltévedt, ráadásul hideg is volt.
Szerintem ő sem járt több szerencsével, mint a többiek.
Aki dolgozott már ilyen ügyön, tudni akarja az igazságot.
Valahányszor elolvasok egy jelentést, találok valamit, ami elgondolkodtat.
Fogadni mernék, hogy miután hátrahagyták a kocsit, 15 km-en belül
Madruga vagy Sterling elfáradt, ami a hipotermia első tünete.
Jó barátok voltak.
Ha egyikük feladta, valószínűleg a másik ott maradt vele,
és együtt haltak meg.
A másik három fiú vigyázott egymásra, így ők továbbmentek.
Jackie Huett maradványait az út mellett találták meg.
Ő nem jutott el a lakókocsiig.
JACKIE HUETT MADRUGA DOKI - BILL STERLING
Ted Weiherről tudjuk, hogy odaért,
és nagy esély van rá, hogy Gary Mathias is odaért.
Amíg Ted élt, ő is vele volt, az alapján, ahogy Ted be volt pólyálva.
Abban a cipőben indult útnak, amelyik jobb állapotban volt,
de valószínűleg ő sem juthatott messzire.
Csak találgatni lehet.
Ha az ember meg is válaszol egy kérdést, rögtön 20 másik merül fel.
Most már csak arra vágyom, hogy találják meg Gary maradványait.
Neki is haza kell jönnie.
Nem hiszek a továbblépésben,
de amíg van egy üres szék az asztalnál, addig nem is lehet továbblépni.
Ismerve őket, halálra lehettek rémülve, és ettől megszakad a szívem.
És nem tudtam segíteni nekik.
Mind értékes emberek voltak.
Egytől egyig.
Nem is emlékszem,
mik voltak az utolsó szavak, amiket a bátyámnak mondtam.
Remélem, az, hogy szeretem őt.
Mind annyira sebezhetőek voltak.
Hogy történhetett velük ilyesmi?
Ted, valószínűleg velem élne, ha még itt lenne köztünk.
Nem hiszem, hogy boldogulna egyedül.
Nem. Ott akarna lakni, ahol a legtöbb sajtos makarónit eheti.
Olyasvalakivel, aki ismeri és szereti, aki gondoskodik róla.
És mi ezt tettük.
Összetartó család voltunk.
De sosem ölelkeztünk, nem beszéltünk az érzéseinkről.
Apám akkor mondta ki először, hogy szeret,
amikor megtalálták a bátyámat.
De tudtuk, hogy szeretjük egymást.
Még mindig válaszokat várunk.
ELTŰNT SZEMÉLYEK
Igazságtalan, hogy életképtelennek titulálták őket.
Valami miatt felmentek arra a hegyre, ahol meghaltak.
Máig nem tudni, mit csinálhattak, és mi történt aznap este.
Itt állni az út mellett, ahol akkor este otthagyták az autót,
csak még több kérdést vet fel a történtek kapcsán.
Nem bizonyítható, hogy bűncselekmény történt,
de ki sem lehet zárni.
Hogy pontosan mi történt a Yuba megyei öt férfival
1978. február 24-én,
az talán örök rejtély marad.
Közel 50 év elteltével még mindig nem tudni, mi az igazság.
Te is látod még magad előtt, ahogy ott állnak a sarkon?
- Üdítőt isznak, és integetnek. - Mindenkinek integetnek.
És mindenki visszainteget.
Valaki pontosan tudja,
hogy mi történt aznap a fiúkkal.
Reméljük, kiderül az igazság.
HA BÁRMILYEN INFORMÁCIÓVAL RENDELKEZIK,
KÉRJÜK, HÍVJA A YUBA MEGYEI SERIFFHIVATALT AZ (530) 749 -7777-ES TELEFONSZÁMON!
A feliratot fordította: Usztics Lili