Povestea începe într-un mod plăcut.
Avem cinci prieteni.
Amici de la un centru pentru persoane cu dizabilități.
Aceștia pornesc către un meci de baschet.
Și nimeni nu pricepe ce s-a întâmplat după aceea.
Eram o tânără reporteră atunci, dar mi-am dat seama că nimic n-avea sens.
Poliția din Yuba s-a confruntat rar cu un astfel de caz de dispariție.
Familiile s-au panicat, deoarece dispăruseră cinci tineri.
Au găsit mașina la 112 km în direcția greșită.
Cineva i-a obligat pe băieți la asta.
Au ajuns aici singuri sau au fost aduși intenționat?
Asta e marea întrebare.
MISTERUL PERSISTĂ
De ce ar porni pe jos, prin ger,
neavând idee încotro o iau?
Cum au putut rata baraca?
Poliția nu a luat cazul în serios.
Cât veți mai căuta?
Până îi găsim sau nu mai avem speranțe.
Cineva trebuie să știe unde sunt.
CAZURILE CIUDATE NASC ÎNTREBĂRI
FENOMENE NEEXPLICATE
În seara de 24 februarie, 1978,
cinci bărbați au dispărut
după ce au mers la un meci de baschet din Chico, California.
Mașina a fost găsită abandonată la 112 km de casele lor.
Vreme de aproape 50 de ani,
cazul celor cinci din districtul Yuba a intrigat anchetatorii.
Nimic nu are sens.
De ce au condus atât în direcția greșită?
De ce au părăsit mașina, luând-o pe jos noaptea, prin ger?
S-au rătăcit?
Sau s-a petrecut ceva mai sinistru?
REGISTRUL POSIBILITĂȚILOR
CE-AU PĂȚIT CEI CINCI DIN DISTRICTUL YUBA?
MARYSVILLE - DISTRICTUL YUBA
Pentru mine... districtul Yuba era un loc pur și simplu frumos.
Vânam, pescuiam.
Treceai cu mașina și mereu te saluta cineva, ne știam cu toții.
Nu am știut ce înseamnă criminalitatea crescută până atunci.
CHICO - LACUL OROVILLE - OROVILLE
Asta-mi place. Îmi place poza aia.
- E Jackie, nu? - Da.
De când avea șase-șapte ani.
- Uite ce păr avea! - Știu. Era tare drăguț.
Aveți aceiași ochi.
Asta e mama mea.
Aici sunt eu și el e Jackie.
Părea a fi Crăciunul.
FRATELE LUI JACKIE HUETT
Nu are dată. Ba da. Uite, e ultimul lui Crăciun.
Era în 1978.
Fratele meu, Jackie, Bill Sterling, Jack Madruga, Gary Mathias și Ted Weiher
s-au cunoscut participând la proiectul Gateway.
- Proiectul ajuta tinerii cu autism sau... - Cu handicap.
...cu handicap să învețe sporturi
și cum să se integreze printre ceilalți.
Baschetul era bucuria lor.
Trăiau pentru echipa Aligatorilor Gateway.
24 DE ANI
Jackie, fratele meu mai mare, avea 24 de ani, dar mentalitate de 16 ani.
Gândea mai lent decât noi, ceilalți.
Dar nimeni nu l-a tratat diferit.
Își putea scrie numele.
Putea folosi telefonul.
- Avea prietenă. - Vorbeau la telefon cu orele.
Jackie nu vedea răul din oameni.
Mereu zâmbea, mereu era fericit.
Fratele meu, Jackie, și Ted Weiher
erau ca frații, stăteau împreună foarte mult.
Dacă-l vedeai pe Jackie, Ted era și el aproape.
Ted adora macaroanele cu brânză.
FRATELE LUI TED
Asta-i făcuse soția mea de Crăciun.
Dacă avea macaroane cu brânză, era cel mai fericit om.
Era simpatic foc.
Dar mintea lui...
FRATELE LUI TED
și felul cum se prezenta...
Nu punea lucrurile cap la cap.
Pe unchiul Ted nu l-am considerat niciodată cu nevoi speciale.
Desigur, pe atunci se folosea cuvântul cu „r”.
Era unchiul distractiv.
Bleg, păros, voinic.
Cu părul creț.
Era îngrijitor la o școală gimnazială.
Dar era al nostru.
Îi protejezi pe ai tăi.
Îl iubeam și știam că ne iubește.
Jack Madruga nu era la fel de sociabil ca unchiul Ted.
Dar erau prieteni.
Unchiul Jack era tăcut, inadaptat social.
Se emoționa și lumea credea că e ceva-n neregulă cu el.
Era foarte rezervat, dar mintea îi funcționa în regulă.
A luptat în Vietnam. Dar învățase bine la școală.
Se înscrisese singur la colegiu.
Era mai degrabă un frate mai mare decât un unchi.
Îi spuneam „Doc”.
NEPOATA LUI JACK MADRUGA
Ne plimba mereu pe mine și prietenii mei.
Când chiuleam, îl sunam: „Hai să ne iei!”
Eram foarte apropiați.
Doc și Bill Sterling erau cei mai buni prieteni.
Pe Bill Sterling mi-l amintesc
că îmi dădea ponturi cum să arunc bila la bowling.
Era foarte simpatic și prietenos, voia doar să ajute lumea.
Voia să fie alături de toți.
Gary Mathias s-a alăturat grupului un pic mai târziu decât ceilalți.
Dar au devenit o mare echipă.
Ca frate mai mic, îl admiram pe Gary.
Era atlet. Era muzician.
Mă inspira în foarte multe feluri.
M-a și apărat de câteva ori.
Era să fiu bătut, iar el a intervenit.
Genul ăsta de om era.
Și-ar fi susținut familia necondiționat.
În armată, Gary a fost lăsat la vatră pe motiv medical.
Au crezut că are schizofrenie,
i-au găsit alt psihiatru și a trecut pe un nou tratament,
iar asta l-a ajutat foarte mult.
A început să lucreze apoi pentru tatăl nostru vitreg.
Gary era un om foarte afectuos.
Cei cinci erau prieteni de opt-nouă ani.
Se plimbau împreună peste tot.
Până când Jack Madruga și-a luat mașina, un Mercury Montego din '69.
Mașina aia era mândria lui Jack Madruga.
Se înghesuiau în ea, râdeau, cu ferestrele lăsate,
făceau cu mâna lumii.
24 FEBRUARIE, 1978
Echipa lor favorită era UC Davis, iar aceasta juca cu Chico.
Au plănuit să meargă la meci.
Era aproape, la o oră cu mașina.
Unele rude n-au vrut ca ei să meargă la meci în acea seară,
deoarece aveau și ei un meci mare a doua zi.
Nu vă puteți imagina entuziasmul avut pentru meciul lor de a doua zi.
Deja câștigaseră celelalte meciuri...
- Da. - ...să ajungă la turneu.
Era turneul de campionat pentru Aligatorii Gateway.
Îmi amintesc cum Jack Madruga a tras pe alee mașina sa.
Tata i-a zis fratelui meu în drum spre ușă:
„Fără alcool, țigări sau fete.”
Iar fratele meu l-a privit și a zis: „Serios, tată!”
S-a întors și a ieșit pe ușă.
Erau toți bucuroși. Strigau și fluierau pentru echipa favorită.
Și au pornit spre Chico.
A doua zi, mama a zis:
25 FEBRUARIE, 1978
- „Fratele tău nu-i acasă.” - I-am zis: „Cum adică nu e?”
Aveam 11 ani, m-am trezit într-o sâmbătă dimineața,
iar mama zice:
„Sus, trebuie să mergem la bunica.”
„Unchiul Ted n-a venit acasă și bunica se teme.”
Din cauza nevoilor lor speciale,
lumea s-a alertat repede.
Ceva se întâmplase.
Familiile s-au sunat: „L-ați văzut pe Bill?”
„L-ați văzut pe Jack?” „Ted n-a ajuns acasă.”
Familiile s-au panicat, deoarece dispăruseră cinci tineri.
Jackie nu rămăsese niciodată peste noapte undeva.
Fusese acasă în fiecare noapte.
Își dorea să fie, deoarece era zona lui sigură, de confort.
Ar fi venit acasă.
Ar fi venit acasă după meciul de baschet.
ȘERIF
Când au sunat la secția districtului Yuba,
li s-a zis că nu au ce face, băieții find majori.
Trebuie să aștepți 24 sau 48 de ore
pentru a le raporta dispariția.
Iar rudele au zis:
„Dar stați, toți au dizabilități intelectuale.”
N-au ce face.
Prostii!
Numai prostii.
Familiile au făcut ce-au putut pe 25 februarie.
Au sunat lumea înnebuniți.
Au condus pe șosele. Niciun semn de băieți.
La ora 20:00, au sunat iarăși la secția de poliție
și au zis: „Avem nevoie de ajutor să-i găsim.”
Ancheta inițială încerca să refacă traseul cunoscut.
Trebuiau să fi mers în Chico, la un meci.
Editorul ziarului din Chico fusese la meci.
ANCHETATOR CAZ NEREZOLVAT
Îi văzuse. Și-a amintit de ei.
Au stabilit astfel că fuseseră acolo.
A fost liniște-n primele două zile.
25 FEBRUARIE, 1978
26 februarie, 27, nicio informație.
Iar pe 28 februarie, Direcția Silvică anunță:
„Am găsit mașina în Pădurea Națională Plumas.”
În munți, practic, la 112 kilometri în direcția opusă.
Un Mercury Montego din 1969, cu două uși, potrivit descrierii mașinii dispăruților.
ADĂPOSTUL ELANILOR
Pădurea Națională Plumas e o zonă foarte accidentată.
Foarte montană.
Au dispărut la 1220 m deasupra nivelului mării.
Se depusese zăpadă masiv în zonă,
de trei-șase metri în unele locuri.
Sunt prăpăstii în anumite zone,
unde poți aluneca și cădea 300 de metri.
Nu merge nimeni acolo. E un ținut pustiu.
Când am intrat în casă,
mama plângea pe jos, în bucătărie,
și a zis că au găsit mașina, dar fără băieți.
Bărbații respectau de obicei un program strict.
Nu mai făcuseră vreodată ceva spontan,
precum o drumeție în munți în miez de noapte.
Ce ar fi putut să-i mâne într-acolo?
PERSOANE DISPĂRUTE AU CONDUS VOLUNTAR PÂNĂ ÎN PLUMAS?
Nu le stătea în caracter băieților. N-ar fi trebuit să fie acolo.
Nu aveau de ce să meargă prin zăpadă.
Plecaseră îmbrăcați subțire, pentru un meci de baschet dintr-o sală.
Mașina nu a oferit mai niciun indiciu.
Neatinsă, nimic nu sugera că s-ar fi petrecut ceva rău.
Cheile lipseau.
În mașină erau cutii de lapte, ambalaje de bomboane.
Lucruri asociate mai mult cu copiii,
nu cu adulții veniți de la un meci de baschet.
Un anchetator a contactat distribuitorul de lapte
și a aflat care erau vânzătorii locali.
Și au vizitat acele magazine din Chico,
întrebând dacă fuseseră văzuți băieții în acea noapte.
Au ajuns la magazinul Behr
și au putut vorbi cu femeia care lucrase în noaptea de 24,
iar ea și i-a amintit.
Veniseră la magazin aproape de închidere.
Fuseseră acolo în jur de ora 22:00.
De acolo, au dispărut între Chico și Marysville.
S-ar putea ca între 22:00 și 23:00
să fi ieșit de pe autostradă, ajungând în orașul Oroville.
De acolo, au condus spre Pădurea Națională Plumas
și în jur de 23:00, poate 23:30,
au ajuns pe un drum înzăpezit și denivelat din pustietate.
Iar mașina s-a blocat în zăpada de 12-15 cm.
De acolo,
băieții, care purtau teniși, blugi, geci subțiri,
au luat-o la fugă fără motiv prin zăpadă, întuneric, ger.
UNUL DIN CINCI...
Când m-am apucat de articol,
am putut discuta cu anchetatorii
și petrece timp cu familiile dispăruților.
Întrebările care îmi amintesc că intrigau cel mai tare erau...
De ce ar ocoli pe acolo? De ce ar opri mașina acolo?
De ce s-ar da jos din ea?
De ce ar porni pe jos, neavând idee încotro o iau?
Ideea e că aveau meci a doua zi.
8 MINUTE 00 SECUNDE GAZDE 14 - OASPEȚI 16
Unii dintre ei aveau uniformele așezate pe paturi.
N-ar fi ratat intenționat sub nicio formă acea zi.
Unchiul Doc știa să ajungă în Chico. Făcuse drumul de sute de ori.
Au găsit mașina cu geamul șoferului lăsat.
Adora mașina sa,
n-avea cum să o lase abandonată, cu geamul lăsat.
Și nu aveau motiv nici să iasă din mașină.
Poate doar forțați, speriați.
Unii oameni cred că n-au realizat ce fac.
N-au făcut nicio greșeală.
Acesta este podul Bidwell Bar.
Traversează lacul Oroville, ducând spre Pădurea Națională Plumas.
E un reper evident.
Dar dacă bărbații vedeau podul,
ar fi știut că sunt departe de casă
și că merg în direcția greșită.
PODUL BIDWELL BAR
Pricepeau dacă vedeau indicatorul spre Plumas.
Vedeți, drumul e închis.
La 13 kilometri spre nord,
a fost găsită mașina abandonată.
Era un drum forestier. Nu ducea nicăieri.
Harta nu i-ar fi condus pe aici.
N-aveau de ce să vină aici pentru distracție.
Ceva i-a adus pe drumul acesta.
Nu aveau cum să se rătăcească. În acea noapte, ceva s-a petrecut.
CINCI BĂRBAȚI SUNT CĂUTAȚI
Forțele de ordine au început o căutare asiduă în zona apropiată
de locul unde au găsit mașina.
S-au implicat mai multe agenții, cel puțin patru.
Peste 200 de persoane au participat la căutare.
Fie pe cai, fie pe jos,
fie în vehicule care înaintau prin zăpadă, fie aerian.
S-a căutat intens.
PATRULA AUTOSTRĂZILOR
Tatăl meu, Jack, a mers unde s-a găsit mașina.
Și a început să caute.
A fost acolo în fiecare zi.
Vânam în zonele acelea. Le cunoșteam.
Jack Sr a pornit și a cutreierat kilometri în acea parte a muntelui.
Jack mi-a zis cu convingere:
„Te voi găsi, fiule. Nu mă opresc până n-o fac.”
Toate familiile au mers în pădure.
A fost un iad.
Te trezești zilnic fără a ști nimic.
Și asta e cel mai rău.
VREMEA ȘI TERENUL ÎNGREUNEAZĂ CĂUTAREA
Începuse să ningă mult pe atunci și devenea periculos.
Căutările începeau, iar apoi se opreau.
NINSOAREA OPREȘTE CĂUTAREA DISPĂRUȚILOR
CĂUTAREA CELOR CINCI SE REIA
Cel mai mult s-a căutat în martie.
În aprilie, mai, lucrurile au încetinit tare
și din iunie, nu s-a mai căutat mai deloc.
NICIUN INDICIU NOU
CĂUTAREA CELOR CINCI, ÎN VAN
Am sperat zi de zi.
Zi de zi, te trezești, zici:
„Bun, îl vor găsi,
o să fie bine.”
Tăcerea era... insuportabilă.
Îmi pare rău.
4 IUNIE, 1978
LA 3 LUNI ȘI JUMĂTATE DUPĂ DISPARIȚIE
Unor motocicliști care străbăteau tabăra Direcției Silvice
le-a mirosit ceva oribil.
Era o baracă de campare, cu ferestrele sparte.
Înăuntru, au găsit trupul emaciat al lui Ted Weiher.
Trupul lui Ted Weiher era așezat pe spate.
Mâinile îi erau așezate pe piept,
ca și cum ar fi fost un trup pregătit pentru mumificare.
Era înfășurat strâns în câteva cearșafuri,
ca un copil înfășat.
Nu-și putea face singur asta.
Ted suferise degerături groaznice.
Avea 1,82 metri, aproape 100 de kilograme când dispăruse
și la descoperirea sa, dacă avea 55.
Era proaspăt bărbierit la dispariție.
Acum avea barbă lungă.
Datorită bărbii crescute,
legiștii care l-au examinat au putut stabili
că a între trăit opt și 13 săptămâni.
Asta m-a șocat.
O moarte lentă,
prin înfometare și hipotermie pe parcursul a cel puțin opt săptămâni.
Cabina unde Ted murise se găsea la 31 km de mașina abandonată.
Au apărut întrebări.
Cum a putut rata poliția acest adăpost?
Și era prea târziu să-i găsească pe ceilalți vii?
A CĂUTAT POLIȚIA SUPERFICIAL?
Mătușa mea, Dorothy, m-a dus la locul unde fusese găsită mașina.
Era prin martie.
Mă tot gândesc că la momentul acela
poate încă era în viață.
Am realizat...
că fusesem așa aproape de el.
Probabil că suferise groaznic.
Încă era în viață
și nu s-au chinuit să-l găsească.
6 IUNIE, 1978
LA DOUĂ ZILE DUPĂ GĂSIREA CADAVRULUI LUI TED
La vreo 11 km sud de cabină,
s-au găsit rămășițele foarte descompuse ale lui Jack Madruga.
Peste drum, au găsit rămășițele lui Bill Sterling,
care fuseseră împrăștiate de animale.
CADAVRU PARȚIAL DEZMEMBRAT ȘI ÎMBRĂCAT
CU PUȚIN ȚESUT MOALE
ȚESUT MOALE USCAT
Când l-au găsit, Doc avea cheile în buzunar.
El era șoferul, fără îndoială.
Bunica a vrut să-i vadă rămășițele.
Iar tata i-a zis: „Mamă, nu i-au rămas decât oasele.”
A leșinat atunci.
Voia să-și vadă fiul. Să-și ia adio.
6 IUNIE, 1978
Am auzit: „L-am găsit.”
SORA LUI GARY
„Am găsit ceva.” Și m-am întors.
Atunci l-am văzut pe dl Hewitt Sr în genunchi, plângând.
Zicea: „Iartă-mă, fiule, ți-am promis că te voi găsi.”
A...
- A știut imediat. - ...știut imediat
că era fratele meu.
După hainele purtate.
Și...
au ridicat niște oase,
iar coloana fratelui meu a căzut din...
cămașa pe care-o purta.
Încă avea portofelul în blugi.
A fost o zi grea.
O zi grea.
Încă e o zi grea.
Parc-a fost ieri.
Nu știu cum a rămas calm tata.
Când au oprit căutările... N-aveam nevoie de ei.
Aveam să-mi găsesc fiul. Și cred că am dovedit-o.
Și voi continua până-i găsesc și pe ceilalți.
Oricum ar fi...
Atât am de zis.
DISTRICTUL PLUMAS RAPORT AUTOPSIE
Raportul patologic a stabilit moartea prin expunere la condiții nefavorabile.
Dar nu erau destule rămășițe
pentru a putea stabili precis totul.
Nu rămăsese destul. Dacă fusese vreun traumatism,
vreun soi de rană, poate n-avea să se afle niciodată.
ÎNCĂ LIPSEȘTE UNUL DUPĂ GĂSIREA LUI JACK HUETT
Gary Mathias n-a fost găsit acolo.
Nu știau unde este.
PERMIS CONDUCERE CALIFORNIA
A fost tare greu.
Dar am sperat.
M-am gândit: „I-au găsit pe ceilalți, îl vom găsi și pe Gary.”
Dar, după găsirea lui Jackie Hewitt,
părea că departamentul de poliție nu mai voia să caute.
Ca și cum: „E gata.”
CĂUTĂRI OPRITE
De la 19 iunie, căutările fuseseră deja sistate.
Autoritățile au zis: „Am făcut tot ce-am putut ca să-l găsim”.
Dar n-au putut găsi nimic
din rămășițele lui Gary Mathias.
Am rămas două săptămâni după plecarea lor.
Eu, soțul și cumnatul meu.
Urăsc s-o zic, dar... nu mi s-a părut că au căutat prea amănunțit.
Familiile au făcut mai mult decât forțele de ordine.
Unele rapoarte arată că Direcția Silvică a SUA a susținut:
„Am spus poliției despre barăci,
dar nu le-au cercetat.”
DIRECȚIA SILVICĂ A SPUS DESPRE BARĂCI
Am fost vânători și pescari toată viața.
Tata putea dibui urme și în noroi.
Și a văzut patru seturi de urme părăsind locul mașinii,
luând-o pe deal, spre nord.
Nu în jos, cum considera poliția.
Jack Sr știa de acele barăci.
Le-a zis să se ducă.
Jack le-a cerut să meargă la barăci!
Le-a cerut.
Și-mi amintesc cum povestea că i s-ar fi zis:
„Nu ar fi putut ajunge atât de departe.”
Pe naiba nu puteau!
Distanța dintre barăci și mașina lui Madruga
era de aproape 32 km.
Nu s-a gândit nimeni
că băieții puteau ajunge acolo pe vremea aceea.
Nu sunt șocat că n-a mers nimeni până la tabără,
care, pe atunci, probabil era înzăpezită.
Știau de existența barăcii și n-au verificat-o.
Dacă putea fi cineva salvat, totuși?
Capacitățile bărbaților au continuat să fie motiv de dispută.
Și, pentru mulți, asta a lăsat o umbră asupra cazului.
DISCRIMINAREA A OPRIT ANCHETA?
Te enervează.
Simplul cuvânt mă irită.
„Crimă suspectată în dispariția a cinci californieni ușor retardați.”
- Și crezi că este... - De ce-ai spune „retardat”?
- Așa ziceau atunci. - Dar e...
Nu e corect.
Puțin mai încet decât...
Dacă ar fi zis:
„Cinci baschetbaliști campioni de la Gateway s-au rătăcit,”
probabil că i-ar fi găsit.
În loc să zică... mizeria asta.
Cred că ar fi fost tare diferit.
Depuneau alt efort.
CINCI BĂRBAȚI UȘOR RETARDAȚI DISPAR FĂRĂ URMĂ
Aceștia nu erau indivizi între 25 și 35 de ani
capabili să ia decizii, să își ia repere
așa cum ar fi trebuit.
I-au stigmatizat numindu-i „retardați” și asta a umbrit incidentul.
E absurd cum acești bărbați au fost percepuți ca fiind prea proști
să se întoarcă și au continuat drumul prin pădure.
Și cred că această percepție a afectat opinia publică
și mai ales a forțelor de ordine.
Dădeau impresia de:
„Chiar trebuie să ne chinuim atât
să găsim niște retardați rătăciți?”
Cred că acești cinci tineri cu capacități diminuate
erau bucuroși după performanța echipei lor învingătoare.
S-au oprit la un magazin și s-au alimentat
cu lapte cu cacao și bomboane.
Undeva, pe drum, au decis greșit, luând-o pe un drum rău, fără întoarcere.
O decizie proastă a dus la o alta și tot așa.
Vor să ne facă să credem că din cauza prostiei
și a retardului lor au ajuns aici, sus.
Nu aveau cum s-o facă singuri.
Ce i-a nedumerit pe anchetatori total
a fost existența unui dulap cu mâncare lângă baracă,
de unde fuseseră scoase și mâncate niște conserve militare.
Dar mai era și un al doilea dulap, plin cu destule conserve,
care i-ar fi putut ține vii multe luni, dar nedesfăcute.
Era și o butelie cu propan, nefolosită.
Aveau destulă mâncare să-i hrănească.
Aveau un încălzitor să-i încălzească.
De ce n-ai mânca? De ce n-ai porni căldura?
De ce ai sta pe pat
înfășurat în cearșafuri, de parcă ai fi fost îngrijit,
murind de foame săptămâni întregi?
Ce s-a întâmplat?
Ted n-ar fi făcut nimic împotriva legii.
Dacă ar fi fu...
Dacă ar fi crezut că fură, n-ar fi făcut-o.
Și n-avea de unde să știe să pornească propanul.
Ted nu se putea înveli așa pe pat. Cineva a fost cu el.
În baracă erau teniși negri,
tenișii purtați de Gary Mathias.
N-au găsit pantofii lui Weiher. Fie i-a pierdut în pădure,
fie Gary Mathias a plecat cu ei.
Probabil că Ted Weiher și Gary Mathias au ajuns la baracă amândoi.
Ce li s-a întâmplat?
Ce s-a ales de Gary Mathias?
Probele sugerează că Gary ar fi putut ajunge la baracă.
Și fără cadavrul său, s-au născut suspiciuni.
A fost Gary o victimă?
Un țap ispășitor?
Sau ceva mai rău de atât?
E GARY ÎN SPATELE MORȚILOR?
Știu...
Domnul să mă ierte.
Doc și restul se temeau de Mathias.
Gary avea să meargă la meci cu ei, dar ei nu voiau să-l ia.
Dar se temeau ca să spună ceva.
Știu sigur asta. De la unchiul meu.
Gary Mathias urma un tratament cu succes.
Avusese doi ani liniștiți înainte de pățania din acea noapte.
Dar Gary Mathias a avut probleme cu drogurile.
Avusese varii experiențe în armată.
Avusese ieșiri violente și foarte problematice.
Singura explicație logică pentru mine
a fost că psihoza lui Gary a revenit
și cumva, i-a convins pe ceilalți
că aia trebuiau să facă.
Ce altă motivație putea avea altcineva
să convingă cinci bărbați
să facă drumul acesta lung prin pădure
și să moară în baraca Direcției Silvice?
Schizofrenia sa e un pretext simplu.
Dar nu există dovezi că Gary ar mai fi încercat asta.
Dacă au putut lua mașina spre Chico fără probleme,
să meargă la meci fără probleme,
să ajungă la magazin fără probleme,
cum e Gary de vină? Nu cred o iotă.
Fără tratament, nu putea funcționa de unul singur.
Dacă nu-și lua tratamentul, tata nu l-ar fi lăsat să plece.
Punct.
Forțele de ordine chiar au fost nedrepte cu fratele meu.
L-au judecat pe loc.
Sunteți primul în 45 de ani care mă întreabă ceva.
Poliția n-a făcut-o.
Nici mass-media.
Nimeni nu m-a întrebat nimic.
Nu știu ce i s-a întâmplat.
Asta mă deranjează.
Vreau să știu unde e.
La peste 40 de ani de la dispariția bărbaților,
o întrebare crucială bântuie acest caz.
Ce i s-a întâmplat lui Gary Mathias?
MAI TRĂIEȘTE GARY MATHIAS?
Am dubii cu privire la ce s-a ales de Gary Mathias.
Mama avea un bar în Browns Valley.
Cam la un an după găsirea cadavrelor,
terminasem serviciul, barul plin.
Pe al treilea scaun din capăt, era un tip.
Ne-am privit și era Gary Mathias.
Am luat-o pe ușa batantă care duce după bar.
I-am zis mamei: „În capătul barului e Gary Mathias.”
Și spune: „Ești sigură?” Eu: „Total!”
Am sunat la poliție.
Gary ne-a privit, s-a ridicat și a fugit.
Nu l-am putut prinde.
Lumea mi-a zis că a fost văzut la Montgomery Ward,
la localul lui Denny, în parcare la 7-Eleven. Nu știu ce să zic.
Să mor dacă greșesc!
În 1979, un om care conducea prin zona Plumas
a zis că Mathias făcea autostopul.
Dar asta nu apare în dosarul secției din districtul Yuba.
Am primit informații că Gary Mathias a fost reperat
sau văzut după găsirea rămășițelor.
În zonă și în afara ei. Și informații din afara statului.
N-am putut demonstra nimic.
Vă pot spune ce cred.
Eu nu cred că Gary Mathias a ajuns la baracă.
În copilăria mea din Marysville,
știai câteva familii... cu care să nu te pui.
Iar bătăușul orașului a tot fost închis și eliberat toată viața.
Și l-am văzut făcând multe.
Teribil om.
Existau zvonuri cum că...
bătăușul și un grup de oameni
aveau conflict cu Gary Mathias și s-au răzbunat pe toți cinci.
Au început ceva cu fratele meu.
Gary Mathias l-a apărat.
Iar aceștia l-au bătut măr pe Gary Mathias,
aruncându-l de pe pod.
Apoi, i-au pus pe ceilalți patru să conducă înainte.
Și i-au speriat încât să nu mai coboare.
Poate unul dintre băieți a luat tenișii lui Gary la baracă.
Așa se explică doar patru seturi de urme pe deal.
Am simțit cumva...
că fratele meu l-a înfășurat pe Ted în cearșafuri.
Dacă era viu, fratele meu nu l-ar fi lăsat singur pe Ted.
Cineva a avut grijă de Ted în baracă.
Și cred că a fost Gary.
Și cred că el și Jackie au pornit să caute ajutor.
Dar Gary... nu-și luase tratamentul de săptămâni.
Nu cred că a durat mult până să-și piardă mințile.
Cred că s-a rătăcit și era încă frig.
Nu cred că a supraviețuit, cum nici ceilalți n-au făcut-o.
Cine a lucrat la un asemenea caz vrea să știe.
Oricât aș citi un raport,
tot găsesc nuanțe care mi se par diferite.
Pariez că, în primii 18 km de la mașină,
Madruga sau Sterling a obosit, acesta fiind primul semn de hipotermie.
Erau prieteni buni. Dacă unul ceda, celălalt rămânea cu el,
și așa au pierit împreună.
TABĂRA DANIEL ZINK
Ceilalți trei aveau grijă unul de altul, așa că au continuat.
Rămășițele lui Jackie Huett s-au găsit pe drum.
Nu cred că a ajuns la baracă.
Ted Weiher a ajuns acolo, știm asta.
Sunt mari șanse și ca Gary Mathias să fi ajuns.
Cred că a stat până a murit Ted, având în vedere că era înfășurat.
A luat pantofii mai buni pentru a încerca să scape,
dar probabil că n-a ajuns prea departe.
Putem doar să speculăm.
Răspunzi la o întrebare, dar mai apar 20.
Tot ce pot cere acum e să i se găsească rămășițele.
Trebuie să vină acasă.
Nu cred în încheieri.
Dar, câtă vreme avem un scaun gol la masă, nimic nu e încheiat.
La cum îi știam, probabil că s-au speriat teribil
și asta mă roade.
N-am fost acolo să-i ajut.
Erau oameni remarcabili.
Fiecare dintre ei.
Nici nu mai știu
ce i-am spus ultima dată fratelui meu.
Sper că „Te iubesc.”
Erau niște tipi vulnerabili.
Cum li s-a putut întâmpla așa ceva?
Probabil că Ted ar fi locuit cu mine
dacă încă mai era.
Da, nu cred că se descurca singur.
Nu, ar fi stat la cine-i dădea cele mai multe macaroane cu brânză.
Ar fi stat cu cine-l cunoștea și iubea
pentru a-l îngriji. Noi.
Am fost o familie foarte unită.
Dar nu genul acela cu îmbrățișări și „Te iubesc.”
Tata mi-a zis prima oară că mă iubește...
în ziua găsirii fratelui meu.
Dar știam că ne iubim.
Încă vrem răspunsuri.
PERSOANE DISPĂRUTE
Nu e corect cum i-au considerat incompetenți.
Ceva i-a dus pe acel munte, unde și-au găsit sfârșitul.
Nu știm ce făceau, ce s-a petrecut în acea noapte.
Unde și-au abandonat mașina pe drum, în întuneric...
Vii aici și ești mai confuz decât oricând cu privire la caz.
ALTE DOUĂ CADAVRE GĂSITE
Nu pot dovedi vreo crimă și nu pot explica nici că n-a fost vreuna.
Ce s-a petrecut în cazul celor cinci din Yuba
în noaptea de 24 februarie, 1978,
va rămâne poate un mister veșnic.
După aproape 50 de ani, adevărul este încă necunoscut.
Ți-i poți imagina la colț de stradă, bând suc,
- ...făcând cu mâna? - Făcând cu mâna.
Și toți salutau înapoi.
E cineva acolo care știe
ce au pățit cu adevărat băieții.
Să se facă dreptate.
DACĂ AVEȚI INFORMAȚII
SUNAȚI LA DEPARTAMENTUL ȘERIFULUI DIN DISTRICTUL YUBA, LA (530) 749-7777.
Subtitrarea: Maria Andreea Crintea