Історія починається доволі гарно.
Були собі п'ятеро друзів.
Це друзі із центру допомоги людям з обмеженими можливостями.
І вони їдуть подивитися гру в баскетбол.
А що сталося після цього, ніхто досі не розуміє.
Тоді я була ще молодою репортеркою, але розуміла, що це безглуздя.
Поліція округу Юба
називає це одним з найдивніших випадків викрадення.
П'ятеро чоловіків зникли, сім'ї в паніці.
Машину знайшли за 112 км від їхнього маршруту.
Хтось змусив їх це зробити.
Вони самі сюди потрапили чи їх хтось привіз?
Питання на мільйон.
Чому потрібно йти кудись у мороз,
коли точно не знаєш, куди йти?
Як цей трейлер пропустили?
Поліція не приділила належної уваги.
Скільки триватимуть пошуки?
Поки не знайдемо їх або поки не втратимо надії.
Хтось має знати, де вони.
ДИВНІ АРХІВИ ВИКЛИКАЮТЬ ЛИШЕ БІЛЬШЕ ЗАПИТАНЬ
АРХІВИ НЕПОЯСНЕНОГО
Увечері 24-го лютого 1978-го року
п'ятеро чоловіків зникло після гри в баскетбол у Чико, Каліфорнія.
Їхню покинуту машину знайшли за 112 км від їхніх домівок.
Майже понад 50 років
справа п'ятірки з округу Юба збивала з пантелику слідчих.
Логіки немає.
Чому вони заїхали так далеко в неправильному напрямку?
Чому вони залишили машину й пішли в сніжну ніч?
Вони загубилися?
Чи сталося щось більш зловісне?
МОЖЛИВІ СЦЕНАРІЇ
ЩО СТАЛОСЯ З П'ЯТІРКОЮ З ОКРУГУ ЮБА?
МЕРІСВІЛЛ — ОКРУГ ЮБА
Для мене округ Юба завжди був гарним.
Там ми полювали й рибалили.
Дорогою кудись хтось завжди махав тобі, бо всі знали одне одного.
До цього всього я й не знав, наскільки високою була злочинність.
САКРАМЕНТО ЧИКО
ЧИКО — ОЗЕРО ОРОВІЛЛ — ОРОВІЛЛ
МЕРІСВІЛЛ
Мені подобається оце. Гарне фото.
- Це Джекі, так? - Так.
Тут йому десь шість чи сім.
- Поглянь на зачіску. - Так. Він був дуже милим.
У вас з братом були однакові очі.
Це моя мама.
Це я, а це Джекі.
Схоже, це Різдво.
Дати немає, а ні, є. Це його останнє Різдво.
Це 1978-й рік.
Мій брат, Джекі, Білл Стерлінг, Джек Мадруґа, Ґері Матіас і Тед Віер —
вони вперше зустрілися на проєкті від «Ґейтвей Ґейторс».
- Там допомагали людям з аутизмом або... - Людям з інвалідністю.
...людям з інвалідністю займатися спортом і навчали спілкуватися з іншими.
Вони цікавилися баскетболом.
Вони жили заради своєї команди.
Моєму старшому братові, Джекі, було 24 роки, але мислив він, як 16-річний.
Він розвивався найповільніше з нас усіх.
Але до нього не ставилися погано.
Він міг писати своє ім'я.
Умів користуватися телефоном.
- У нього була дівчина. - Він годинами теревенив із нею.
ДЖЕКІ
Джекі добре ставився до інших.
Він завжди посміхався, був щасливим.
ДЖЕК «ДЖЕКІ» Г'ЮІТТ ТЕД ВІЕЕР
Мій брат, Джекі, і Тед Віер
були дуже близькими. Наче брати.
Бачиш Джекі, отже Тед десь поряд.
Тед любив макарони із сиром.
Моя дружина приносила їх йому на Різдво.
Коли він бачив макарони із сиром, радості були повні штани.
Він був дуже милим хлопцем.
Але його розум і те, як він сприймав себе...
Він не міг зібрати все до купи.
Я ніколи не сприймав дядька Теда якимось не таким.
Раніше таких людей називали на букву «В».
Він був веселим дядьком.
Дивакуватим, волохатим і кремезним.
Він був кучерявим.
Працював прибиральником у школі.
Але він був нашим.
А своїх треба захищати.
Ми його любили й знали, що він любить нас.
ТЕД ВІЕР
Джек Мадруґа не був таким відкритим, як мій дядько Тед.
Але вони були друзями.
Дядько Джек був тихим і некомунікабельним.
Він боявся спілкування, тому думали, що з ним щось не те.
Він був дуже замкнутим, але ніяких вад розвитку не було.
Він був у В'єтнамі.
Відмінно вчився в школі.
Він сам подав документи в коледж.
Він був більше старшим братом, ніж дядьком.
ДЖЕК «ДОК» МАДРУҐА
Його називали Доком.
Він часто тягав мене й друзів кудись.
Коли ми тікали зі школи, ми кликали його забрати нас.
Ми були дуже близькими.
Док із Біллом Стерлінгом були найкращими друзями.
Білл Стерлінг.
Пам'ятаю, як він підказував мені, як відпускати м'яч під час гри в боулінг.
Він був добрим і дружнім хлопцем, який хотів допомагати людям.
Любив підтримувати інших.
Ґері Матіас приєднався до групи пізніше за інших.
Але вони стали чудовою командою.
У дитинстві Ґері був прикладом для мене.
Він був спортсменом і музикантом.
Він був утіленням усього, що мене надихало.
Кілька разів він захищав мене.
Мені мали надавати стусанів, але він заступився.
Такою він був людиною.
Він завжди підтримував свою сім'ю.
Під час служби в армії Ґері звільнили за станом здоров'я.
Думали, що в нього шизофренія.
Йому приставили нового психіатра, змінили лікування,
і це дуже йому допомогло.
Він почав працювати на нашого вітчима.
ҐЕРІ
Він був дуже турботливим.
Усі п'ятеро дружили вісім чи дев'ять років.
Вони всюди були разом.
Доки Джек Мадруґа не купив машину — «Мерк'юрі Монтего» 1969-го року.
Та машина була його гордістю.
Вони набивалися туди, реготали, опускали вікна й махали людям.
24 ЛЮТОГО, 1978 РІК
Їхньою улюбленою командою була «ЮС Девіс». Вона грала проти «Чико».
Вони їхали подивитися гру.
Матч проводили за годину їзди.
Дехто з родичів не хотів, щоб вони їхали на той матч,
бо наступного дня в них самих була гра.
Не можна було описати, наскільки вони чекали наступної гри.
Вони вже виграли всі попередні.
- Так. - На шляху до турніру.
Для «Ґейтвей Ґейторс» це був великий турнір.
Я пам'ятаю, як Джек Мадруґа зупинився біля нашого будинку на своїй машині.
Мій тато сказав моєму брату, який вже виходив:
«Ніякої випивки, куріння й дівчат».
А мій брат глянув на нього й сказав: «Та годі тобі».
Розвернувся й вийшов із дому.
Вони були щасливі, кричали про свою улюблену команду.
І поїхали в Чико.
Наступного дня мама сказала мені:
«Твого брата досі немає».
Я спитав: «Як це немає?»
Мені тоді було 11 років. Я прокинувся в суботу вранці,
а мама каже:
«Вставай, нам треба до бабусі.
Дядько Тед не прийшов, тож бабуся дуже переживає».
Це були особи з інвалідністю,
тож усі швидко забили на сполох.
Щось було не так.
Сім'ї почали дзвонити іншим: «Ви бачили Білла?»
«Бачили Джека?» «Тед не прийшов додому».
Сім'ї панікували, адже п'ятеро чоловіків зникли.
Мій брат, Джекі, ніколи не ночував ніде, окрім дому.
Щоночі він був удома.
Він хотів бути вдома, у своїй зоні комфорту.
Вони б повернулися.
Після тієї гри вони мали бути вдома.
ОФІС ШЕРИФА
Коли вони зателефонували до офісу шерифа округу Юба,
їм відповіли, що зниклі вже повнолітні, тож удіяти нічого не можуть.
Потрібно було зачекати 24–48 годин перед тим як писати заяву про зникнення.
Родичі казали:
«Чекайте, у них інтелектуальні порушення».
Відповідь та сама.
Маячня.
Повна маячня.
Того дня сім'ї робили все можливе.
Вони телефонували іншим.
Їздили по шосе. Але від хлопців не було й сліду.
О 20:00 вони передзвонили до офісу шерифа округу Юба
й сказали: «Допоможіть нам знайти їх».
Спочатку поліція намагалася відтворити їхній маршрут.
Вони мали дивитися гру в університеті Чико.
І редактор місцевої газети теж був того вечора на грі.
Він бачив їх. Пам'ятав їх.
Встановили, що вони точно були там.
Перші кілька днів усе було тихо.
25 ЛЮТОГО 1978 РІК
Перші два дні, 26–27 лютого, інформації не було.
А вже 28-го лютого зі Служби лісу повідомили:
«Знайшли машину в Національному лісі Плумас».
Це було за 110 км не в тому напрямку. Високо в горах.
Це була «Меркурі Монтего» 1969-го року. Та ж марка, що й у зниклих чоловіків.
«УРОЧИЩЕ ЛОСІВ»
Національний ліс Плумас — дуже нерівна місцевість.
Там багато гір.
Чоловіки зникли на висоті півтора кілометра.
Там були великі кучугури снігу.
Місцями глибина сягала від трьох до шести метрів.
Де-не-де є обриви,
де можна оступитися й упасти з висоти кількохсот метрів.
Туди ніхто не заходить. Це безлюдна територія.
Коли я прийшов додому,
мама сиділа на підлозі кухні й плакала.
Казала, що знайшли лише пусту машину.
Відомо, що чоловіки дотримувалися жорсткого графіка.
Ніколи раніше вони не робили чогось
настільки раптового, як поїздка в гори посеред ночі.
Що ж могло привести їх туди?
ЗНИКЛІ ОСОБИ. ЧИ ПОЇХАЛИ ВОНИ ДО ЛІСУ ЗА ВЛАСНИМ БАЖАННЯМ?
Це було незвично для них. Їх не мало там бути.
Навіщо їм було йти кудись у заметіль?
Вони вийшли з дому легко вдягненими для баскетбольного матчу в спортзалі.
Машина нічим не вирізнялася.
Жодних пошкоджень, нічого, що вказувало б на якийсь інцидент.
Ключів не було.
Там були пачки з-під молока, обгортки від цукерок.
Речі, які більше асоціювалися з вечіркою для дітей,
ніж із дорослими чоловіками, які поверталися з баскетбольної гри.
Один зі слідчих зв'язався з дистриб'ютором молока
й дізнався, у яких магазинах його продавали.
Вони почали з магазинів на території університету й так по черзі.
Вони питали, чи не бачив хтось хлопців.
Так вони опинилися в «Бер'с Маркет»,
і там їм удалося поговорити з жінкою, яка працювала того вечора.
І вона їх упізнала.
«БЕР'С МАРКЕТ»
Вони прийшли якраз перед закриттям.
Тобто десь о десятій вечора.
І після цього вони зникли між Чико й Мерісвіллем.
Можливо, десь між 22:00 і 23:00
вони з'їхали з шосе й заїхали в містечко Оровілл.
Звідти вони поїхали в Національний ліс Плумас
і десь о 23:00 чи 23:30
вони заїхали розбитою, вкритою снігом дорогою в якесь Богом забуте місце.
І машина застрягла в 15-сантиметровому шарі снігу.
І тоді хлопці, що були в кросівках, джинсах і легких куртках,
просто побігли кудись у темряву, сніг і холод.
ОДИН ІЗ П'ЯТИ...
Коли я почала писати статтю,
я мала можливість поговорити зі слідчими,
а також поспілкуватися із сім'ями.
Найбільше збивали з пантелику наступні питання.
Навіщо завертати туди? Навіщо зупиняти машину там?
Навіщо виходити з неї?
Чому потрібно йти кудись, коли точно не знаєш, куди йдеш?
Наступного дня в них була своя гра.
8 ХВИЛИН 00 СЕКУНД ГОСПОДАРІ 14 — 16 ГОСТІ
У декого на ліжках уже лежала форма.
Самі б вони точно не захотіли пропустити той день.
Дядько Док знав, як доїхати до Чико. Він сотні разів туди їздив.
Коли машину знайшли, вікно водія було опущеним.
Машина була його дитям, тож він ніяк не міг покинути її з опущеним вікном.
Не було причини навіть виходити з машини, якщо їх не змусили або не налякали.
Дехто вважав, що вони не знали, що робили.
Вони не помилково туди заїхали.
Це міст «Бідвел-Бар».
Він перетинає озеро Оровілл і веде прямо до Національного лісу Плумас.
Це очевидний орієнтир.
Але якщо вони бачили цей міст,
вони знали, що заїхали дуже далеко,
і їхали в неправильному напрямку.
МІСТ «БІДВЕЛ-БАР»
МЕРІСВІЛЛ
Якби вони побачили знак Плумас, вони б зрозуміли.
Ось, дорога перекрита.
За 12 км на північ звідси
знайшли покинуту «Меркурі Монтего».
Це лісозаготівельна дорога. Вона нікуди не вела.
Мапа б не завела їх сюди.
Вони б не заїхали сюди під час звичайної поїздки.
Щось їх сюди привело.
Вони точно не заблукали.
Того вечора щось точно сталося.
Правоохоронці розпочали пошукові операції в тому місці
й миттєво оточили місце зникнення.
Залучили щонайменше чотири агенції.
У пошуках брали участь понад 200 осіб.
Їх шукали на конях, пішки,
на машинах, які могли їхати по снігу, а також на літаках.
Розмах був великим.
ДОРОЖНІЙ ПАТРУЛЬ
Мій батько, Джек, пішов до місця, де була машина.
І допомагав із пошуками.
Він був там щодня.
Ми прочісували місцевість. Ми знали її.
Джек-старший пройшов кілька кілометрів схилом гори.
Він чітко сказав мені:
«Я знайду твого сина. Не зупинюся поки не знайду».
Усі родини обшукували ліс.
Було жахливо.
Щодня прокидатися й не знати, чи живі вони.
Це було найгірше.
ПОГОДА Й ПОШУКИ У СКЛАДНИХ УМОВАХ
Тоді почало дуже сніжити, погода стала небезпечною.
Пошуково-рятувальні команди змушені були зупиняти пошуки.
СНІГ ПЕРЕРИВАЄ ПОШУКИ ЗНИКЛИХ ЧОЛОВІКІВ
ПОШУКИ ЗНИКЛОЇ П'ЯТІРКИ ПРОДОВЖАТЬСЯ ПІЗНІШЕ
У березні вони були зайняті найбільше.
У квітні й травні пошуки проводили все рідше,
поки в червні взагалі не припинили.
ЖОДНИХ ПІДКАЗОК ЩОДО ЗНИКЛИХ ОСІБ
ПОШУКИ НЕ ДАЛИ РЕЗУЛЬТАТІВ
Ми щодня не втрачали надії.
Щодня прокидалися з думкою:
«Гаразд, його знайдуть, і з ним усе буде добре».
Але мовчання було нестерпним.
Перепрошую.
4 ЧЕРВНЯ 1978 РОКУ
3,5 МІСЯЦЯ ПІСЛЯ ЗНИКНЕННЯ
Мотоциклісти, що проїжджали повз табір Служби лісу,
відчули жахливий запах.
Поряд стояв трейлер із розбитим вікном.
І всередині нього знайшли висохле тіло Теда Віера.
Воно лежало на спині.
Руки були схрещені на грудях,
наче його готували до муміфікації.
Його міцно обгорнули в кілька простирадел,
наче дитину в пелюшки.
Він сам би так не зміг.
У Теда було жахливе обмороження.
Коли він зник, він був заввишки 180 см і важив під сто кілограмів.
А коли його знайшли, він важив 54 кілограми.
Він був гарно вибритим, коли зник.
Тепер мав бороду.
Завдяки росту бороди
судово-медичні експерти, які оглянули його, змогли визначити,
що після зникнення він був живим від восьми до тринадцяти тижнів.
Це вразило мене.
Повільна смерть від голоду й гіпотермії за щонайменше вісім тижнів.
Трейлер, у якому помер Тед, знаходився за 30 кілометрів від покинутої машини.
Виникли запитання.
Як поліція оминула це місце?
Чи можна було знайти інших живими?
Тітка Дороті повезла мене до місця, де знайшли машину.
Це було в березні.
І я все думаю, що коли ми приїхали,
він був ще живий.
Я зрозумів,
що був так близько до нього.
Певно, він дуже страждав.
Він був іще живий,
а вони не доклали достатньо зусиль, щоб знайти його.
6 ЧЕРВНЯ 1978 РОКУ
ЧЕРЕЗ 2 ДНІ ПІСЛЯ ЗНАХОДЖЕННЯ ТІЛА ТЕДА
За 11 кілометрів на південь від трейлера
знайшли тіло Джека Мадруґи, яке вже сильно розклалося.
Через дорогу виявили рештки Білла Стерлінга.
Їх рознесли по окрузі тварини.
ЧАСТКОВО РОЗЧЛЕНОВАНЕ ТІЛО В ОБДЕРТОМУ ОДЯЗІ
МАЙЖЕ БЕЗ М'ЯКИХ ТКАНИН
У Дока в кишені були ключі.
Тож за кермом точно був він.
Бабуся хотіла побачити залишки Дока.
Тато сказав їй, що від нього лишилися одні кістки.
І вона знепритомніла.
Вона хотіла побачити сина. Попрощатися з ним.
6 ЧЕРВНЯ 1978 РІК
Я чула, як хтось сказав, що ми його знайшли.
Ми щось знайшли, і я пішла туди.
І тоді я побачила як пан Г'юітт-старший упав на коліна й почав плакати.
І він сказав: «Вибач, синку, я обіцяв, що знайду тебе».
- Він одразу зрозумів. - Він одразу зрозумів.
Зрозумів, що це мій брат.
За одягом упізнав.
І...
вони зібрали груду кісток,
і хребет мого брата випав
з його сорочки.
У джинсах досі був гаманець.
Це був важкий день.
Важкий день.
І досі ним є.
Відчуття ті самі.
Не знаю, як тато справлявся.
Коли вони почали шукати тут... Мені не потрібна була допомога.
Я знайшов сина. Гадаю, я відстояв своє.
І я продовжуватиму шукати, поки не знайду всіх інших.
Живими чи мертвими.
Ось і все.
ОКРУГ ПЛУМАС ВИСНОВОК СУДМЕДЕКСПЕРТА
За висновком патологоанатома причиною смерті став
уплив природних факторів.
Але їх було недостатньо,
щоб можна було точно стверджувати.
Доказів було мало.
У них могла бути травма від удару або якась інша рана,
але цього ми вже не дізнаємося.
ПІСЛЯ ЗНАХОДЖЕННЯ ДЖЕКА Г'ЮІТТА ЗНИКЛИМ ЛИШАЄТЬСЯ ЩЕ ОДИН ЧОЛОВІК
Ґері Матіаса досі не знайшли.
Ніхто не знав, де він.
Було дуже важко.
Але це давало надію. Я думала: «Інших знайшли, тож і Ґері теж знайдуть».
Але коли знайшли тіло Джекі Г'юітта,
схоже, поліція вирішила припинити пошуки.
На цьому все.
ПОШУКИ ПРИПИНИЛИ
До 19-го червня пошукові команди вирішили завершити пошуки.
В офісі шерифа заявили, що зробили все, що могли,
але вони не знайшли жодних
решток Ґері Матіаса.
Після припинення пошуків я, мій чоловік
і шурин залишилися там ще на два тижні.
Не хочу таке казати, але здається, що вони не доклали достатньо зусиль.
Сім'ї зробили більше, ніж правоохоронці.
Кажуть, що співробітники Служби лісу США стверджують:
«Ми казали правоохоронцям про трейлери,
але вони їх не обшукали».
В СЛУЖБІ ЛІСУ СТВЕРДЖУЮТЬ, ЩО ПОВІДОМЛЯЛИ ПРО ТРЕЙЛЕРИ
Ми жили полюванням і риболовлею.
Мій тато міг розрізнити, хто лишив сліди на болоті.
І він бачив чотири пари слідів, які вели від машини
на північ вгору схилом.
А не вниз, як уважали в офісі шерифа.
Джек-старший знав про трейлери.
Про них повідомляли.
Джек просив їх обшукати трейлери.
Він просив їх.
Я пам'ятаю, як він казав, що хтось заявив йому:
«Вони так далеко не зайшли б».
Повна маячня.
Від машини Мадруґи до трейлерів
було десь 32 кілометри.
Навряд чи хтось думав,
що ті хлопці могли дійти так далеко в таку погоду.
Тож я не здивований, що ніхто не пішов до того табору,
який тоді ще й вкривало півтора метра снігу.
Вони знали, що табір був там, і не обшукали його.
Звідки впевненість, що ми когось би не врятували?
Здібності чоловіків породжували суперечки.
Для багатьох це неприємний елемент розслідування.
ЧИ ЗАВАДИЛА РОЗСЛІДУВАННЮ...
Це дуже злить.
...ДИСКРИМІНАЦІЯ?
Лише згадка бісить мене.
«Злочин може бути причиною зникнення п'ятьох трохи відсталих каліфорнійців».
- Гадаєш, це... - Навіщо писати «відсталих»?
- Так раніше казали. - Це...
Це неправильно.
Трохи повільніших...
Якби вони написали:
«Зникли п'ятеро гравців команди "Ґейтвей"», —
їх, певно, знайшли б.
А вони написали
цю маячню.
Гадаю, усе було б інакше.
Вони б краще шукали.
П'ЯТЕРО ТРОХИ ВІДСТАЛИХ ЧОЛОВІКІВ ЗНИКЛИ БЕЗВІСТИ
Це були не 25–35-річні чоловіки,
які могли так само приймати рішення й дивитися на речі,
як усі інші.
Через те, що їх назвали відсталими, погляд на інцидент змінився в гіршу сторону.
Думка про те, що вони були надто дурними, щоб повернутися самим,
і тому просто блукали лісом — була абсурдною.
Гадаю, це сприйняття поширилося на громадськість
і особливо на правоохоронців.
Вони думали:
«Чи варто докладати стільки зусиль,
щоб знайти кількох відсталих?»
Гадаю, п'ятеро юнаків з інтелектуальними вадами
були дуже збуджені через перемогу своєї команди.
Вони заїхали в магазин
і наїлися шоколадного молока із цукерками.
Десь дорогою вони прийняли погане рішення,
завернули й більше не повернулися.
Одне погане рішення запустило ланцюжок поганих рішень.
Нас намагаються переконати, що це дурість
і через те, що вони повільніші, вони застрягли там самі.
Ні, самі б вони туди нізащо не заїхали.
Слідчих збило з пантелику те,
що поряд із трейлером стояла шафка з їжею,
консерви й військовий пайок з якої з'їли.
Але в сусідній шафці було достатньо їжі,
щоб протриматися кілька місяців. Але її не відчиняли.
Там стояв пропановий обігрівач, який не вмикали.
Тож там була їжа.
Там був обігрівач, який міг зігріти їх.
Чому не з'їсти їжу? Чому не ввімкнути обігрівач?
Навіщо просто лежати в ліжку,
закутаним у простирадла, ніби про тебе хтось піклувався,
і тижнями помирати з голоду?
Що сталося?
Тед не зробив би нічого, що було протизаконно.
Якби він крав...
Якщо він думав, що краде щось, він би не крав.
ТЕД ВІЕР
І він не знав, як увімкнути пропановий обігрівач.
Тед не зміг би так закутатися сам.
Хтось був із ним.
У трейлері стояли чорні кросівки.
Це були кросівки Ґері Матіаса.
Кросівки Віера не зайшли.
Він або загубив їх у лісі, або Ґері Матіас забрав їх і пішов.
Тед Віер і Ґері Матіас, певно, дійшли до трейлера двоє.
Що з ними сталося?
Що сталося з Ґері Матіасом?
ҐЕРІ МАТІАС
Докази свідчать про те, що Ґері міг дістатися до трейлера.
І коли його тіло не знайшли, почали закрадатися підозри.
Може, Ґері був жертвою?
Цапом-відбувайлом?
Або й чимось гіршим?
ҐЕРІ ВІДПОВІДАЛЬНИЙ ЗА СМЕРТЬ ІНШИХ?
Я знаю...
Господи прости.
Док й інші боялися Матіаса.
Ґері мав поїхати з ними на гру, а вони не дуже хотіли цього.
Але надто боялися, щоб сказати.
Я це точно знаю. Це мій дядько казав.
Ґері Матіас успішно пройшов курс лікування.
До того вечора він прожив доволі мирних два роки.
Але Ґері Матіас мав проблеми з наркотиками.
У нього був не найкращий досвід в армії.
У нього були приступи жорстокості.
Єдиним логічним поясненням для мене було те,
що психоз Ґері повернувся,
і він якось переконав інших
піти на таке.
Як ще пояснити мотив людини
переконати п'ятьох чоловіків
зробити довгий перехід через ліс і померти в трейлері лісової служби.
Можна легко заховатися за його шизофренією.
Але доказів того, що він так раніше робив, немає.
Якщо вони змогли спокійно доїхати до Чико,
спокійно відвідати гру в баскетбол
і спокійно з'їздити в магазин,
то чому Ґері поганий? Я не розумію.
Якби він не приймав ліки, він не міг би жити сам.
Якби він не приймав ліки, тато б його не відпустив.
Крапка.
Правоохоронні органи несправедливо поставилися до мого брата.
Його одразу осудили.
Ви перші за 45 років, хто запитав мене про це.
Поліціянти не питали.
Журналісти теж.
Ніхто не питав у мене нічого.
Я не знаю, що з ним сталося.
І це мене турбує.
Я маю дізнатися, де він.
Через понад 40 років після зникнення п'ятьох чоловіків,
залишається не розкритим одне важливе питання.
Що трапилося з Ґері Матіасом?
У мене розходяться думки щодо того, що трапилося з Ґері.
У нашої мами в Браунс-Валлі був бар.
І десь через рік після того, як знайшли тіла,
я зайшла туди після роботи. Бар був забитий.
І на третьому барному стільці з краю сидів чоловік.
Ми зустрілися поглядами. Це був Ґері Матіас.
Я пройшла через двері, які виводили за барну стійку.
Я сказала мамі: «Там у кінці бару Ґері Матіас».
Вона питає: «Упевнена?» Я кажу: «Так».
Я подзвонила в поліцію.
Ґері подивився на нас, скочив і побіг.
Ми не встигали за ним.
Мені казали, що бачили його в «Монтгомері Ворд»,
ресторані «Денніс», на паркуванні біля «7-Елевен», тож я не знаю, що думати.
Я точно бачила його.
У 1979-му році поряд з Національним лісом Плумас їхав чоловік.
Він стверджував, що Ґері їздив автостопом.
Але в архівах офісу шерифа
округу Юба про це не згадується.
Повідомляли, що Ґері Матіаса бачили
чи що виявили його рештки.
У лісі, поряд із ним. Навіть у різних куточках штату.
Але підтверджень ми не знайшли.
Я можу розповісти, що думаю.
Ґері Матіас не дійшов до трейлера.
У моєму дитинстві в Мерісвіллі
були деякі сім'ї, з якими краще було не конфліктувати.
А головний хуліган міста все життя відвідував в'язницю.
Я бачив різне.
Страшний хлопець.
Ходили чутки,
що цей хуліган з групою людей
мали зуб на Ґері Матіаса й зігнали свою злість на всіх них.
Вони почали лізти до мого брата.
Ґері Матіас заступився за нього.
І вони сильно побили Ґері
й скинули його з моста Оровілл.
Потім вони змусили інших чотирьох хлопців поїхати тією дорогою.
І налякали їх так, що вони вже не повернулися.
Можливо, один із хлопців відніс кросівки Ґері до трейлера.
Саме тому на схилі було лише чотири пари слідів.
У глибині душі я думаю,
що це мій брат загорнув Теда в простирадла.
ДЖЕКІ
Мій брат ніколи б не залишив Теда самого, якби він був живий.
У трейлері мав бути хтось, хто піклувався про Теда.
Гадаю, це був мій брат Гері.
Думаю, вони з Джекі пішли шукати допомоги.
Але Ґері тижнями не приймав ліки.
Гадаю, минуло трохи часу, перш ніж він почав утрачати розум.
Певно, він просто заблукав, а тоді ще було холодно.
Гадаю, він так само, як й інші, залишився там.
Усі, хто працював з такими справами, хочуть відповідей.
Скільки не перечитую звіт,
знайду нюанс, який змінює сприйняття справи.
Думаю, що за перші 17 кілометрів
Мадруґа й Стерлінг відчули втому, що є першим симптомом гіпотермії.
Вони були друзями.
Якщо один не зміг іти, інший, швидше за все, залишився поряд,
тож вони загинули разом.
Вони дбали одне про одного, тож мали продовжувати.
Рештки Джекі Г'юітта знайшли поряд із тією тропою.
Він не дійшов до трейлера.
ДЖЕКІ Г'ЮІТТ ДОК МАДРУҐА — БІЛЛ СТЕРЛІНГ
Тед Віер, як відомо, дійшов туди.
Гадаю, є великий шанс того, що Ґері Матіас теж дійшов туди.
Якщо він так закутав Теда, гадаю, він пробув там до його смерті.
Мабуть, він узяв кращі кросівки й спробував вийти,
але далеко не зайшов.
Можна лише гадати.
Можна відповісти на одне питання, але з'являться ще двадцять.
Зараз я можу просити лише про одне: будь ласка, знайдіть його рештки.
Він має повернутися додому.
Я не вірю, що це можна забути.
Доки за цим столом є вільний стілець, нічого не забудеться.
Я знала їх, тому розумію, наскільки їм було страшно,
і це розбиває мені серце.
Ми ніяк не могли допомогти.
Вони були гідними людьми.
Кожен із них.
Я навіть не пам'ятаю,
що сказав брату, коли ми бачилися востаннє.
Сподіваюся, це «я люблю тебе».
Вони були вразливими людьми.
І як таке могло статися з ними?
Тед, певно, жив би зі мною, якби досі був серед нас.
Гадаю, він би не прожив сам.
Ні, він би залишився з тим, у кого більше макаронів із сиром.
Він був би з тим, хто знав і любив його, хто дбав би про нього. І ми дбали.
Ми всі були дуже близькими.
Але ми не обіймаємося й не кажемо слова любові.
Уперше тато сказав, що любить мене...
коли знайшли мого брата.
Але всі любили одне одного.
Нам потрібні відповіді.
ЗНИКЛІ ОСОБИ
Не нормально було вважати їх нездатними приймати рішення самотужки.
Щось привело їх у гори, де вони й зустріли свою смерть.
Ми просто не знаємо, що вони робили й що тоді відбувалося.
Там, де вони покинули машину, в темряві на узбіччі...
Сьогодні я ще більше спантеличений щодо цієї справи.
Не можна довести, що це був злочин, і пояснити, якщо не був.
Що ж саме сталося з п'ятіркою з Юби
вночі 24 лютого 1978-го року,
може назавжди лишитися загадкою.
Майже 50 років по тому правда досі невідома.
Уявляєте, як вони стоять на вулиці, п'ють газованку?
- Махають усім. - Так, махають усім.
І всі махають їм у відповідь.
Хтось точно знає,
що точно сталося з тими хлопцями.
Нехай панує справедливість.
ЯКЩО У ВАС Є ІНФОРМАЦІЯ,
БУДЬ ЛАСКА, ТЕЛЕФОНУЙТЕ НА НОМЕР ОФІСУ ШЕРИФА ОКРУГУ ЮБА: (530) 749-7777.
Переклад субтитрів: Павло Дум'як