Одного ранку я встав із ліжка,
не зміг обпертися на праву ногу
й відчув біль у коліні.
Це було в жовтні 2012-го року.
Я попросив дружину відвезти мене в лікарю,
щоб мені оглянули ногу.
Рентгенолог спитав: «Ви десь травмувалися?»
Я сказав: «Ні, я раніше не забивав коліно».
А він каже: «Тут є артефакт».
Він поклав знімок на стіл із підсвіткою і вказав на артефакт.
У коліні була маленька штука,
розміром з ніготь, з двома під'єднаними дротами.
Я спитав: «Це всередині моєї ноги?»
Він сказав: «Так.
Але шраму у вас немає».
Сам факт того, що я побачив на знімку
й дізнався що ця штука нізвідки взялася в мене всередині,
сильно занепокоїв мене.
А тоді мені почали являтися уві сні жахіття про події
десятирічної давнини.
Це був повтор того, що сталося.
У часи служби в ВПС, я пішов з другом у похід.
Нам було весело.
Аж тоді я побачив вогні, які дивно миготіли,
і над нами з'явилося НЛО розміром із «Волмарт».
Із самого центру цієї штуки
пролилося молочно-біле світло, яке затягнуло мене всередину.
Я кричав так сильно, як міг,
а тоді зомлів.
Я прокинувся від миготіння жовтого й білого світла зовні намету.
Я подумав: «Що це було?»
ДИВНІ АРХІВИ ВИКЛИКАЮТЬ ЛИШЕ БІЛЬШЕ ЗАПИТАНЬ
АРХІВИ НЕПОЯСНЕНОГО
- Боже. - Що це таке?
Протягом багатьох років велику кількість відео дивних вогнів і об'єктів у небі
опубліковували й переопубліковували в соцмережах.
Але у квітні 2023-го працівники «Пентагону» ошелешили громадськість
заявою про те, що вони вивчають понад 650 повідомлень
про невідомі літальні об'єкти й вогні. Значно більше, ніж останніми роками.
Багато з повідомлень,
які зараз офіційно вивчають,
надсилали військовослужбовці.
Хоч побачене важко пояснити,
дехто вважає, що влада десятиліттями знала більше про подібні події.
МОЖЛИВІ СЦЕНАРІЇ
ЧИ ПРИХОВУЄ УРЯД ІНФОРМАЦІЮ ПРО НЛО?
У часи Другої світової пілоти спостерігали так звані «Фу-винищувачі».
Іноді над Тихим океаном, іноді в Європі.
«Фу-винищувач» — так називали утворення помаранчевих вогнів,
які швидко рухалися.
Їх дуже часто бачили над Лос-Аламос і Нью-Мексико.
Учені, охоронці, цивільні, військові пілоти —
ці невідомі об'єкти спостерігали абсолютно різні люди.
Тоді Повітряні сили почали їх вивчати.
Навіть організували проєкт «Синя книга».
У проєкту було дві основні цілі.
Проаналізувати дані про НЛО і визначити, чи ці невпізнані об'єкти
становили загрозу національній безпеці.
Оскільки про це повідомляли звичайні люди,
активність була надзвичайна.
Я хочу обговорити так звані летючі тарілки.
Повітряні сили вивчають проблему, щоб ідентифікувати будь-який літальний об'єкт,
який може становити загрозу США.
Загалом було понад 12 000 повідомлень,
з яких непоясненими лишилися 700.
Це стало всенародним стовпотворінням.
Були статті, написані великими буквами, про НЛО над столицею США.
Сотні повідомлень про дивні об'єкти в небі
надійшли на адресу Повітряних сил.
ВПС не змогли розв'язати проблему,
тож хотіли здихатися її.
Тому вони організували дослідження,
яке прийшло до потрібного висновку.
Нічого цікавого для науковців. Небезпеки державі немає.
Хоча дані суперечили цьому висновку.
Від них відмахнулись.
Іноді Повітряні сили звинувачують
у приховуванні інформації про НЛО.
Що скажете про це?
Звинувачення абсолютно безпідставні.
Досі люди повідомляють про досить різні події і взаємодії.
Дехто повідомляв про рани й хвороби, спричинені близькістю до НЛО,
а це доводить те, що на них здійснювався безпосередній уплив
після якоїсь події чи зустрічі з ним.
У 1977-му році я був унтерофіцером. Штаб-сержантом.
Служив я на авіабазі Вайтмен на заході Міссурі.
Я був молодшим парамедиком
і працював разом із другом — Тобі.
На вихідних ми з ним робили здибанки.
І він сказав: «У мене є ідея. Ходімо в похід».
Ми виїхали з бази 11-го червня 1977-го й поїхали на південь.
Тобі сказав: «Там має бути виступ».
Я ніколи там не був, і це було неймовірно.
Ми одразу його знайшли.
Ми отаборилися й говорили собі,
а тоді...
Стало не просто тихо. Усе завмерло.
І Тобі повернув голову ліворуч — тобто на захід.
Він спитав: «Террі, ці вогні були тут раніше?»
Я спитав: «Які вогні?»
Ми бозна-де, які вогні?
Тож я зробив крок назад.
І на горизонті я побачив трикутник, що складався з яскравих зірок.
У всіх була однакова яскравість.
Три зірки зробили оберт за годинниковою стрілкою на 120 градусів.
Гадаю, ми бачили корабель трикутної форми,
і стало ясно, що він летів у нашому напрямку.
Ця штука зробила повний оберт двічі.
Розміром вона була з «Волмарт»,
кілька поверхів заввишки й з вікнами,
з яких лилося світло.
Із самого центру цієї штуки
пролився промінь світла діаметром десь із м'яч для софтболу.
Світло було молочно-білим.
Воно опустилося в центрі багаття.
Не знаю, як, але ми з Тобі опинилися в цьому трикутнику.
Я відкрив очі й подумав:
«Це сон? Що це? Що це за місце?»
Але все було надто справжнім.
Це був не сон. Це точно був не сон.
Я чув, як Тобі кричав. Я впізнав його голос.
Але рухатися я не міг.
Не міг обернути голову. Поворухнути пальцем.
Я міг рухати лише очима.
Я побачив, як у ряд стояли шість чи сім істот.
На них були блідо-коричневі льотні костюми з помаранчевою нашивкою на плечі.
Істота спереду клацала щось на панелі.
Мене повели довгим коридором до білої кімнати з куполоподібною стелею.
І там був звичайний ангіографічний стіл.
У кімнаті були дві істоти. Заввишки вони були понад два метри.
Здавалося, ніби я потрапив в операційну.
Я не думав, що вони мене вб'ють. Але думав, що зроблять боляче.
І так і було. А потім я знепритомнів.
Мене приспали.
Я прокинувся від миготіння помаранчевих і білих вогнів
поряд із наметом.
Я прокинувся задурманеним.
Я повернувся до Тобі й питаю: «Що там?»
Він не дав мені чіткої відповіді, і я був абсолютно наляканий.
За 45 хвилин до світанку
ми спостерігали, як ця штука відлітала.
Ми тоді сиділи в наметі досі налякані до смерті.
Тобі сказав: «Забираймося звідси. Біжімо до машини».
Дорогою з «Лігва Диявола»
нас мучили болі й сильна спрага.
Це було на світанку,
і світло вранішнього сонця просто випалювало мені очі.
У мене була світлобоязнь.
Коли я повернувся додому, я не знав, що сказати дружині.
Я не до кінця розумів, що сталося.
Наші дружини повели нас у лікарню на авіабазі «Вайтмен».
Дружина питала: «Що з тобою сталося?»
Я сказав, що не знаю, що отямився таким.
Коли лікарі спитали, що сталося, я теж не знав, що їм сказати.
Тоді важко було зрозуміти, що відбулося.
Я дізнався, що в мене була світлова офтальмія.
Це опік рогівки ока.
Такі ж травми отримує зварювальник,
якщо не носить маску з темним склом.
Було дуже боляче.
Мене лікували. Я провів кілька днів у лікарні.
Лікарі вимикали світло в кімнаті
й прикладали до очей мазь.
Також мені робили ін'єкцію, яка знімала біль і допомагала заснути.
На третій день
до мене в палату прийшов агент Відділу спеціальних розслідувань.
Він підійшов до мого ліжка, вперся рукою у двері
нахилився прямо наді мною
й сказав:
«Синку, я знаю, і ти знаєш, що ви, два телепні,
натрапили там на щось. Гадаю, ти розумієш, про що я».
Я не знав, як відповісти.
Я не знав, що сталося, але він знав, що я бачив космічний корабель.
Коли Террі випустили з лікарні,
його командир наказав йому
ніколи ні з ким не обговорювати те, що сталося того вечора в «Лігві Диявола»,
і обірвати всі контакти з Тобі.
Тобі наказали летіти в Японію. Наказ видали дуже швидко.
Уже за кілька тижнів його не було.
Я тоді думав, що якби міг хоч попрощатися,
мені б стало значно легше.
Я вирішив зайти до Тобі, щоб попрощатися з ним.
Він вийшов зі спальні:
волосся розтріпане, у брудній футболці.
Він подивився на мене червоними очима, у його диханні я відчув алкоголь.
Він спитав: «Це дійсно було, Террі?»
Я сказав: «Так, брате, це сталося. Ти не втрачаєш глузд».
Він спитав: «Але чому ми?»
І я сказав: «Друже, я гадки не маю».
Тоді я востаннє бачив Тобі.
Через багато років я дізнався, що він помер.
І Террі не єдиний військовослужбовець,
який приховував таку незвичну подію.
Думаю, більшість людей, які повідомляють про це,
мабуть, страждають від сонного паралічу й чогось такого.
Однак є випадки, коли доказів достатньо,
щоб їм не вірити.
Був один надзвичайний випадок: людина, на ім'я Джон Берроуз —
колишній офіцер служби безпеки Повітряних сил в Англії,
наблизився до дивного невпізнаного літального об'єкта,
який з'явився в лісі біля його бази.
Я дислокувався на базі ВПС Британії «Бентвотерс-Вудбрідж».
Подія в лісі Рендлшем
відбулася біля східних воріт бази «Вудбрідж»
26-го грудня 1980-го року о третій ночі.
Десь о третій ночі я їхав із командиром,
і він побачив дивні вогні в небі, які спускалися в ліс.
Тоді прийняли рішення відправити на розвідку загін,
щоб перевірити, чи впало щось у лісі.
Ми виїхали з бази,
поїхали в глибину лісу службовою дорогою.
Зрештою, ми вперлися в огорожу.
Щось було не так.
Ніби сам ліс світився білим світлом.
У центрі цього білого світла була овальна червона куля,
знизу якої світилися блакитні вогні.
Що б це не було, воно здійнялося над деревами
й помчало в бік узбережжя.
Начальство не розуміло, що сталося.
Удень нас послали перевірити, що там, дослідити місцевість. Так і зробили.
Ми виявили заглиблення в ґрунті
й пошкодження на верхівках дерев.
Я тоді не сильно переймався цією подією.
Я просто думав:
«Ну, сталося щось дивне, але життя продовжується».
І все стало нормально.
Я відслужив два роки й покинув базу «Вудбрідж».
Повітряні сили засекретили звіти.
У нас надсекретна система безпеки.
Різні служби й організації можуть засекречувати інформацію
на такому високому рівні,
що навіть член Комітету розвідки не може її переглянути.
Це якийсь неймовірно засекречений палац таємниць,
з яким важко домовитися, і який заважає потоку інформації.
Засекретити інформацію можуть через будь-які події під час завдання.
Заборонити доступ можуть будь-кому.
Тому я не розумію, як дізналися про моє ім'я,
однак якимось чином імена причетних осіб просочилися в публічний простір.
Тоді різні люди намагалися відстежити нас, включно із CNN.
CNN проводило своє розслідування.
Через чотири роки після події на базі «Бентвотерс-Вудбрідж»
CNN опублікувало спеціальне розслідування.
Це аеродром «Вудбрідж» —
база американських ВПС у східній Англії.
Там сталося те, що свідки називають
подією з наукової фантастики.
Можу лише сказати, що інцидент став публічним
через звіт для Міністерства оборони.
Про звіт дізналися, тож ВПС, як і Міноборони,
уже не могли заперечувати цю подію.
Це була популярна історія.
Прибульці на базі Повітряних сил.
До мене звернулися із CNN, але я відмовився давати інтерв'ю,
бо перед відбуттям з бази мене попросили підписати
угоду про нерозголошення інформації.
Інші ж ділилися неймовірними історіями із CNN
на умовах анонімності.
Гадаю, я бачив НЛО.
ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЕЦЬ ВПС «ҐРЕҐ»
Якийсь космічний корабель.
Про будь-яку армійську подію, до якої дісталася преса,
потрібно повідомляти вищому командуванню,
а вони мають визначити, що ти можеш казати, і як це робити.
Вони знали, що розслідування стане публічним.
Я не знаю, що думали у ВПС щодо того, як далеко це зайде.
Але подія привернула більше уваги, ніж їм би того хотілося.
Уряд використовує ЗМІ,
щоб щодня доносити інформацію до громадськості.
Але певна інформація навмисно приховується від ЗМІ
за допомогою договорів про нерозголошення й засекречення чутливих даних.
Оскільки інформація неповна,
ми не можемо зрозуміти
повну картину всього, що відбувається.
ЧИ ЗАЛЯКУЄ ДЕРЖАВА ІНФОРМАТОРІВ?
Урядовцям важко про це говорити.
Точно були випадки підписання угод про нерозголошення,
коли військовослужбовці відмовлялися ділитися інформацією
навіть з іншими військовослужбовцями з допуском.
Чи ставилися люди з обережністю до таких розмов? Так.
Але в реальності ви маєте підкорятися військовим законам,
бо матимете проблеми незалежно від типу інциденту.
Десятиріччями працівники служби безпеки, як Джон і Террі,
змушені були приховувати інформацію про свій дивний досвід.
Я побачив рентгенівські знімки
у 2012-му році. Тоді після інциденту минуло 40 років,
і я відчував, що нарешті змирився з усім.
Я знав, що нікому не розповім.
Але коли я побачив ту штуку на рентгенівських знімках,
я точно зрозумів, що ті істоти щось зі мною зробили.
І я вирішив написати книгу під назвою «Інцидент у Лігві диявола».
Я вирішив публічно розповісти про це.
Адже якщо більше людей говоритиме про це,
це має переконати уряд розповісти правду.
Коли я почав писати книжку у 2017-му,
я хотів отримати копію своєї медичної картки з 1977-го.
Я подав письмовий запит і...
Я служив там шість років,
а отримав отаку тонку теку з документами.
Медична картка мала бути товщою.
Інформації не вистачало, щоб на хліб намастити.
Тож коли я зрозумів, що сам з усім не впораюся,
я почав шукати інформацію про такі імпланти й знайшов Дерріла Сімса.
Я приватний детектив у штаті Техас.
Я був працівником військової поліції і ЦРУ.
Тепер я шукаю фізичні й медичні докази контакту людей з прибульцями,
а також самотужки досліджував імпланти.
Нам мало відомо.
Імпланти — це сторонні предмети, які іноді знаходять під шкірою викрадених.
Хоча їхня природа загадкова,
експерти вважають, що за допомогою них прибульці вивчають людське тіло.
Гадаю, деякі імпланти призначені для моніторингу функцій організму,
але ті одиниці, у яких вони є, не знають про це.
Їх знаходять випадково.
Хто засунув цю штуку мені в ногу?
Мене розриває між думкою, що це прибульці,
і думкою, що це наш уряд. Вірогідність для мене однакова.
Я думав, що це якийсь пристрій стеження.
Усе це дуже турбує.
Я зустрівся з Террі Лавлейсом, і в нас була цікава розмова.
Я запросив його до Г'юстона, у Техас. Відтоді ми подружилися.
Привіт, Террі.
- Як справи? Радий бачити тебе. - Обіймемося?
- Клас. Давно не бачилися. - Так, дуже давно.
Я привіз знімки, яких, гадаю, ти ще не бачив.
Це рентгенівські знімки моєї ноги у 2017-му, у листопаді 2017-го.
На них видно імплант.
Якби це була людська технологія,
її легко можна було б помітити.
Якщо ця штука була в моєму тілі,
то як її засунули туди, не залишивши шраму?
Самому цікаво.
Я зв'язався з хірургом і надіслав йому копії моїх знімків.
Ми поговорили телефоном, і я сказав йому: «Дістаньте це».
Я планував операцію на грудень, а в листопаді пристрій зник.
Зранку 16-го листопада він зник.
Зараз я згадую.
Я прокинувся від сильного болю у верхній частині обох ніг.
Там у мене виявилися сліди від проколу.
Гадаю, прибульці самі забрали свій сувенір.
Неприємно знати, що в тебе під шкірою щось є,
а тоді ця штука просто зникає.
То які в тебе були проблеми зі знімками?
Я не хотів їхати у ветеранський госпіталь.
Я точно знав.
Гадаю, у цьому ми разом.
Я вирішив зробити рентген у хіропрактика,
бо я не довіряю Міністерству Ветеранів.
Уряд приховує медичну інформацію від військовослужбовців.
Террі — приклад цього.
Я не знаю таких людей особисто, але можу сказати, що досить важко
отримати медичну картку чи якусь допомогу від МВ.
Я стикнувся з першою проблемою, коли занедужав.
На початку служби я був здоровий.
У ВПС не беруть із шумами в серці.
Це була одна з причин недопуску.
А в 1988-му, коли я звільнився зі служби,
медкомісія виявила в мене проблеми із серцем.
Зрештою, у мене почалися проблеми із зором.
Лікар оглянув мої очі й спитав: «Ви були під впливом радіації?»
Я відповів: «Наскільки знаю, ні».
Він каже: «У вас травми від впливу радіації».
Одразу після цього в мене було погане самопочуття,
але тоді я не пов'язував
стан здоров'я з тим інцидентом.
Але я сам дослідив дещо
й зрозумів, що причиною проблем став інцидент у лісі Рендлшем.
Коли Джон Берроуз попросив медичні дані через Закон про свободу інформації,
йому відмовили.
Також він не має доступу до ветеранських пільг, на які має право.
Якщо мої документи засекречені, то й ті, що б довели мою правоту, не покажуть.
Повітряні сили не хочуть визнавати те, що я служив у них у 1979–1982 роках.
Я Шеріл Беннетт.
Я була помічницею з кадрових питань сенатора Джона Маккейна.
Я дбала про виборців, які мали проблеми з Міністерством ветеранів.
У серпні 2013-го року я зустрілася з Джоном Берроузом із ВПС США.
Він звернувся про допомогу з Формою 214 і медичною карткою.
Кожному при звільненні видають Форму 214.
Форма 214 Міністерства оборони видається військовослужбовцям,
які почесно звільнилися зі служби.
Вони часто підтверджують свій статус, щоб отримати пільги.
Джон не отримав цієї форми.
І коли він нарешті вирішив, що йому потрібен медичний огляд,
він стикнувся з проблемою.
«Ні, ви не були у війську».
Якось він почав сумніватися, чи дійсно служив і, чи не збожеволів.
«Це справді сталося чи ні?»
Втрутилося Міністерство юстиції.
Шеріл сказала, що до моєї справи залучили високопосадовця,
який не зміг отримати доступ до даних.
Узагалі вони змогли підтвердити лише те, що я був там, коли це сталося.
Усі мої документи були засекречені.
Коли інформація про тебе засекречена,
то тобі дуже не пощастило, бо тобі її не видадуть.
Мені навіть прислали листа від одного із заступників
з Міністерства юстиції, який сказав, що йому взагалі байдуже.
«Ви не переконаєте мене ім'ям Джона Маккейна.
Вам це не допоможе».
Це мене розізлило.
Конгрес, ЦРУ, ФБР,
Міністерство юстиції, Міністерство оборони,
усі високопосадовці, з якими я працювала
приховували його дані. Усі.
Але для деяких військових й урядовців
проблема не в маніпуляціях уряду.
Вони впевнені, що проблема в нестачі інформації.
УРЯД САМ НІЧОГО НЕ ЗНАЄ?
Я вчився на машино- та ракетобудуванні.
Після цього я пішов служити на флот і кілька років пілотував
F-18 Super Hornet на східному узбережжі Вірджинія-Біч.
Тож у 2014-му році, коли ми літали в секторі,
у нас на радарах з'явилися об'єкти.
Ми фокусували на них сенсори, які були вмонтовані в шолом.
Ми дивимося на небо, наче в доповненій реальності.
Там мали літати лише F-18-ті.
Тож якщо там був чужорідний об'єкт, він миттєво вирізнявся.
Але це міг бути звичайний літак.
Однак ці об'єкти вирізняло те, що вони не поводилися, як літак.
Вони були нерухомі
або ж літали з різною швидкістю.
І вони пробули там увесь день. То що це було?
Останніми роками термін НЛО, невпізнаний літальний об'єкт,
замінили на НПЯ — невпізнане повітряне явище.
Наша культура давно знайома з НЛО.
Коли кажуть НЛО,
люди одразу думають: «Прибульці з іншої планети».
Термін набув певних асоціацій, тож ми мали позбутися їх
і знайти більш нейтральний та об'єктивний термін.
Невпізнане повітряне явище вказує, що це можуть бути й не об'єкти.
Це може бути плазма або атмосферний феномен.
Під час спостереження за об'єктами ми дійшли єдиного логічного висновку:
це була якась секретна програма, про яку ми не знаємо.
Це іноземний суперник? Це Росія чи Китай?
Вони зробили відкриття,
яке дозволяє їм безперешкодно літати в закритому повітряному просторі?
Якби вони нагадували літаки Росії чи Китаю, реакція була б миттєвою.
Залучили б Нацгвардію. Це серйозна справа.
І Раян незабаром стане свідком
найбільш обговорюваного випадку з НПЯ за останній час.
У січні 2015-го року моя ескадрилья була в Джексонвіллі, Флорида.
Тоді ми записали відео з «шарніром».
Ми бачимо,
як літак летить на висоті сім із половиною кілометрів.
І цей об'єкт на такій самій висоті.
Якість зображення доволі висока.
Далі ми бачимо, як об'єкт обертається.
Він обертається, як шарнір.
Шарнір — механізм, який дозволяє пристрою крутитися за певною віссю.
У 2017-му році я побачив статтю в «Нью-Йорк Таймс» про відео із шарніром.
Я подумав: «Я був там».
Я впізнав голоси. Це мої друзі.
- Але якщо... - Погляньте на це!
Воно крутиться.
У соцмережах
відео із «шарніром» відновило суперечки щодо НПЯ.
Коли я офіційно полишив «Пентагон»,
мені стало відомо, що наш повітряний простір порушували
на постійній основі,
і це тривало вже кілька років.
Ніхто не вжив ніяких заходів.
Поглянь, як воно летить!
Об'єкти, що ми бачили, не виглядали й не поводилися,
як літаки наших суперників,
тому їх ігнорували. В іншому випадку їх би не оминули.
То чи існує офіційна політика замовчування
щодо випадків з НПЯ, чи це просто відсутність протоколу?
Різні дотичні до сфери національної безпеки організації
частково стикалися з цією проблемою,
але ніхто не опубліковував жодного звіту.
І саме тоді я остаточно втягнувся в це публічно.
Тоді Комітет з асигнувань досі вважав,
що все це НЛО — сумнівна історія.
Їм було не цікаво працювати із цим,
а інформації в них не було.
Тож я запропонував опублікувати публічний звіт
розвідувальних служб щодо цієї проблеми.
Цей звіт вийшов у червні 2021-го року.
У звіті сказано, що повідомлення про НПЯ
загалом можна поділити на п'ять категорій.
Повітряні перешкоди, природні атмосферні явища, системи іноземних супротивників,
секретні американські розробки й інші — події без логічного пояснення.
Потрапляння звіту до Конгресу було унікальним,
адже вперше ми, військові, публічно визнали,
що існує невизначеність щодо цього.
Коли такі, як Раян Ґрейвс, —не лише пілот, але й інженер ракетобудування...
Коли хтось такий каже,
що на власні очі бачив такі штуки,
і бачив їх постійно, у це можна повірити.
Невпізнані повітряні явища становлять потенційну загрозу нацбезпеці.
Надто довго стигматизація НПЯ
перешкоджала належному аналізу інформації.
Пілоти не повідомляли про це або зустрічали насмішки.
Це підтвердило заяви нижчих за рангом військовослужбовців.
Це показало, яку стигму нам довелося побороти.
Ми пройшли довгий шлях, щоб передати інформацію
від працівників до урядовців.
І ці звіти — частина процесу.
Тому створили Центр із питань усіх видів аномалій
при Міністерстві оборони.
Тепер ця установа отримує всю інформацію
від усіх організацій,
аналізує і переглядає звіти розвідки аж від Другої світової війни.
Створює умови, за яких люди можуть ділитися інформацією попри засекреченість
і відкрито говорити про те, що бачили чи знають.
Ми виграли Холодну війну не тому, що краще захищали свої таємниці.
Ми виграли її,
бо вміли краще оперувати й ділитися інформацією.
Але, певно, уряд хотів уникнути всього, що привернуло б увагу преси
й могло б слугувати доказом того,
що ці літальні об'єкти можуть бути позаземними.
Але намагання зам'яти інциденти, що відбувалися в повітряному просторі США,
стали неможливими в лютому 2023-го.
У лютому 2023-го року США збили кілька об'єктів,
загалом чотири, над материковою частиною.
Це висвітлювалося в усіх новинах країни.
Перед тим, як ми вийшли в етер з «Пентагону» повідомили, що відстежують
китайський шпигунський аеростат над США.
Третій день поспіль і вчетверте за дев'ять днів
Сполучені Штати збили невпізнаний літальний об'єкт на великій висоті.
Вони були над Аляскою, канадським Юконом і озером Гурон.
І це після того, як менш ніж тиждень тому збили китайську кулю
над узбережжям Південної Кароліни.
Уряд досі називає
три об'єкти, які збили над територією США за три дні,
просто «об'єктами».
Це унікально з декількох причин.
Нам чітко сказали, що в повітрі був китайський аеростат, який літав над нами.
А одразу після цього
три збиті невпізнані об'єкти залишилися невпізнаними й неідентифікованими.
З огляду на відсутність відповідей на запитання про це,
а також досвід таких військовослужбовців, як Террі, Джон і Раян,
чи є в нас узагалі можливість дізнатися, що насправді відбувається в небі?
ЧИ ДІЗНАЄМОСЯ МИ ПРАВДУ?
У нас недостатньо інформації і, зрештою,
ми зможемо дізнатися щось, якщо докладемо зусиль.
Конгрес визнає, що тема НПЯ багатогранна
й потребує ретельного вивчення інформації.
Сьогодні ми не лише обговорюємо існування НПЯ,
але й обговорюємо принципи нашої держави,
які базуються на прозорості й звітності.
Обговорення зміщується в публічний простір.
Гадаю, це буде ключем до початку відкритого обговорення.
Американські громадяни мають право знати про технології невідомого походження,
позаземний інтелект і незрозумілі явища.
Число повідомлень, свідків
й історій про аномалії має викликати справжні запитання.
Якщо десь розбився літальний об'єкт,
як було сказано раніше, чи є в нас тіла пілотів, які керували цим об'єктом?
Як я вже казав в інтерв'ю NewsNation,
ми знайшли певні об'єкти біологічного типу.
Це були рештки людини чи ні?
Не людини.
Багато хто вважає ці заяви підтвердженням існування інопланетного життя.
Новини швидко поширилися соцмережами,
де багато людей були шоковані й вражені.
Ви дивилися засідання щодо НЛО / НПЯ? Чорт забирай...
Величезний крок для всіх, хто вірить у НЛО.
А тоді уряд каже: «Сюрприз, інопланетяни існують».
Я б першою хотіла попросити прибульців викрасти мене.
Над нами літають якісь об'єкти, і ніхто не знає, що це.
Ми не можемо дозволити собі не знати, хто літає над нашою країною.
Ситуація вже краща,
але попереду ще багато роботи.
Що нового ви дізналися?
Нічого.
Що нового дізнаєтеся наступного місяця? Нічого. А через пів року? Нічого.
Просочиться якийсь мізер інформації.
Якщо вам вистачить, то це й матимете.
Якщо залучимо розслідування Конгресу, отримаємо лише гучні заголовки.
Уряд визнав, що існують речі, які він не може пояснити. Розслідування провели,
але нам ніколи не скажуть, що сталося.
Я отримав травму під час служби в лісі Рендлшем,
і Повітряні сили, Міністерство оборони й МВ визнали,
що тоді я дійсно зазнав травми.
Але вони відкрито чи особисто не казали Шеріл, мені чи комусь іншому,
що дійсно сталося зі мною. Через що я отримав травму.
Мені прислали листа про те, що йому не нададуть медичні дані.
Джону прислали те саме: «Ви отримаєте належні пільги,
але не отримаєте копію медичних даних».
Навіщо так робити?
Чому вони це роблять? Відповідей немає.
Для мене це досі невідоме явище.
Гадаю, у нас є якась позаземна технологія.
Щось ретельно приховують від наших очей.
Для мене єдиним виправданням тому, що це від нас приховують,
була б загроза національній безпеці.
Можливо, так і є. Не знаю. Але хотів би дізнатися.
Ми можемо не дізнатися,
що було причиною світлових явищ і літальних об'єктів у небі,
але одне ми знаємо напевне.
Якщо відповіді колись з'являться,
вони можуть кардинально змінити хід історії.
У цій темі ще дуже багато нерозкритих питань.
Чи можливо таке, що це перші контакти з позаземною цивілізацією?
Не думаю, що варто дивуватися, якщо це виявиться правдою.
Наслідки цього будуть відчутні для всіх.
Певно, багато кого це турбує,
але ми маємо довіряти даним незалежно від того, до чого це призведе.
Таке наше завдання.
Переклад субтитрів: Павло Дум'як