Existují příběhy, které je potřeba odhalit veřejnosti.
Některé známe všichni, například Roswell a Oblast 51.
Ale víte o slizu, který spadl na stát Washington?
Mám pořad Ground Zero Radio,
kde mluvím o paranormálnu, parapolitice
a všemožných podivných věcech.
A objevil jsem příběh z 90. let z washingtonského Oakville.
PODIVNÝ MAZLAVÝ SLIZ: „JE TO ZÁHADA“
Z nebe pršel sliz. A jelikož miluju béčkové filmy,
hned jsem si vzpomněl na snímek Sliz.
Tehdy mi zápletka přišla srandovní.
„Zabijácké želé útočí.“
Když jsem si přečetl, co se stalo v Oakville,
nevěděl jsem, co si o tom myslet.
Spolu s erupcí Mount St. Helens jde o událost, která místním utkvěla.
Pršelo a pak si lidé začali všímat drobných kuliček slizu.
Píchali jsme do nich klacíky a snažili se je zvednout,
ale naši nám na ně zakázali sahat.
Bylo to jako z jiného světa. Velmi zvláštní.
Říkala jsem si,
jestli to není předzvěst něčeho, o čem nevíme.
Nejpodivnější ale bylo,
že sliz z nebe nepršel jen jednou.
Dělo se to během dešťů opakovaně.
Spadly stovky drobných kuliček slizu, ne-li víc.
Je to záhada.
A je to divný. I po té době.
Je to jeden z příběhů, které je třeba prozkoumat.
Ale moje vyprávění
to nedokáže pořádně popsat. Musíte jít za lidmi, kteří u toho byli.
Musíte jít přímo ke zdroji.
Tam na vás čeká pravda.
SPISY VYVOLÁVAJÍCÍ VÍC OTÁZEK NEŽ ODPOVĚDÍ
NEVYSVĚTLENÉ JEVY
Sedmnáctého srpna 1994
pršel ve washingtonském městečku Oakville želatinový sliz.
Incident navždy změnil životy těch, kdo ho přímo zažili,
a zmátl všechny, kdo se ho snažili vysvětlit.
MOŽNÉ SCÉNÁŘE
CO V OAKVILLE PADALO Z NEBE?
Žila jsem v Oakville od roku 1993 do roku 2001.
- Děkuju. Mějte se. - Nemáte zač.
Přistěhovala jsem se z arizonského Phoenixu.
Nadchl mě venkovský život.
Líbilo se mi, že člověk může kdykoli zajít k řece a zarybařit si.
Taky jsem chtěla trávit čas s matkou,
která tam měla krásnou farmu.
Přišli první zaměstnanci a začali sekat pole.
Chovaly jsme slepice, kozy.
Upekla jsem šest broskvových koláčů.
Máma ráda zavařovala a měla úžasnou zahradu.
Život na farmě milovala.
Asi bude ještě pršet.
Jo.
Pozoruju, jak jsou ty mraky na obzoru čím dál tím tmavší a těžší.
Máma zbožňovala počasí.
Vážně ho milovala.
A jednoho dne roku 1994 přišla velmi silná bouře.
Pamatuju si, jak déšť bušil do oken.
A vypadalo to, jako by pršel rosol.
DOMÁCÍ VIDEO DOTTY HEARN, SUNNYINY MATKY
Bouřka se přehnala stejně rychle, jako přišla,
a máma vzala své pejsky ven.
A když se vrátila, říká:
„Kůlna je pokrytá něčím zvláštním.
Vypadá to jako kroupy, ale na dotek je to měkké.“
Rozhlédly jsme se a všude se povaloval průhledný sliz.
Tehdy jsem pracovala pro Radu bezpečnosti práce.
Práce v tomhle oboru ve mně vzbudila zvědavost.
Chtěla jsem zjistit, co je ta hmota zač.
Řekla jsem si, že je důležité vést si záznamy.
Tak jsem vše dokumentovala.
Sedmého srpna roku 1944 v 16:30
jsme s bratrem nasbírali vzorky slizu.
Bratr byl záchranář a oba rádi dbáme na bezpečnost.
Takže jsme si na to vzali rukavice.
„Mezi 17:00 a 18:30 jsem provedla testy.
Sliz ve vodě plave.
Snažila jsem se ho rozpustit v alkoholu.
Nerozpouští se. Není hořlavý.“
S ničím takovým jsem se nikdy nesetkala,
tak jsem obvolala pár lidí.
Měla jsem strach, protože to spadlo i na plodiny.
Tak jsem kontaktovala ministerstvo zemědělství.
NEMÁME SI DĚLAT HLAVU, DÉŠŤ TO SMYJE
Zdálo se, že je to vůbec nezajímá.
Volala jsem na oddělení ekologie. Volala jsem meteorologům.
Nikdo mi nedokázal říct, co je to za látku.
Pracoval jsem pro člena Kongresu zastupujícího město Oakville.
Jak už to u reprezentantů bývá,
jste pod neustálým náporem telefonátů z celého obvodu.
A tehdy mě čekal opravdu zvláštní telefonát.
Něco o slizu padajícím z nebe.
Měl jsem to za vtípek.
Smetl jsem to ze stolu. „Ten člověk je cvok.“ Ale lidí volalo víc.
Lidé často očekávají, že zvolený zástupce zná odpověď.
Úkolem zvoleného zástupce je najít odpověď,
povolat odborníky, aby ten problém přezkoumali.
Nikomu se tehdy nic nestalo.
Mohl jsem jen opakovat: „Snažíme se tomu přijít na kloub.“
Druhý den jsem si všimla, že máma zmizela.
Šla jsem ji hledat a našla ji
ležet v koupelně na podlaze.
MATCE SE UDĚLALO ZLE
Byla sotva při vědomí,
velmi bledá a hodně se potila. Polil ji studený pot.
Zeptala jsem se jí, co se děje.
Řekla, že se s ní zatočil svět
a udělalo se jí na zvracení.
MALÁTNOST, ZÁVRAŤ, NEVOLNOST
Zavolali jsme s bratrem záchranku.
A když jsme odjížděli do nemocnice, trklo mě,
že se jediná z nás tří té hmoty dotkla.
Rozhodla jsem se vzít vzorek slizu do nemocnice.
MÁMA OŠETŘENA NA POHOTOVOSTI DR. DAVIDEM LITTLEM
O té hmotě padající z nebe
jsem se doslechl až ve chvíli,
kdy jedna ze zasažených přinesla do nemocnice vzorek.
Vzorek byl v průhledné nádobě, kam se evidentně dostala i trocha trávy.
Naše laborantka
strčila kus pod mikroskop
a uvedla, že viděla něco, co připomínalo:
„lidské buňky“.
Konkrétně bílé krvinky.
Ale naděje, že dokážeme rozpoznat složení nebo původ, byly liché.
Na něco takového běžná nemocniční laboratoř nestačí.
Dost mě zaskočilo, že hmota obsahovala lidské bílé krvinky.
Nečekala jsem to.
Přesvědčilo mě to, abych ty vzorky poslala na další testy.
Sunny poslala vzorek na washingtonskou hygienickou stanici.
A další osobně doručila na oddělení ekologie.
Věřila, že pokud jí někdo má odpovědět,
bude to jeden z těchto úřadů.
Ale jakmile vzorky odevzdala,
mohla jen čekat a sledovat matčin zdravotní stav.
Matka strávila v nemocnici asi čtyři dny.
Propustili ji s diagnózou „nějaký virus“.
Dodnes pevně věřím,
že máma onemocněla kvůli tomu slizu.
A Sunnyina matka nebyla jediná.
Ten samý týden
onemocnělo několik dalších obyvatel Oakville.
Mnozí s podobnými příznaky.
OBYVATELÉ S PŘÍZNAKY PODOBNÝMI CHŘIPCE
...MLUVILI JSME S ASI 30 MÍSTNÍMI
Čtyři dny po prvním spadu,
když byla máma pořád ještě v nemocnici,
jsme s bratrem našli na terase naše kotě.
Bylo mrtvé.
A slyšeli jsme, že umřela i další zvířata.
NAŠLI JSME „RŮŽOVÉ“ MRTVÉ ŽÁBY
OBKLOPENÉ SLIZEM
Proto jsem byla tak umanutá zjistit, co je ta látka zač.
Krátce nato
mi začaly chodit odpovědi od úřadů.
Oddělení ekologie objevilo ve vzorku buňku,
která podle všeho pocházela ze živého organismu.
ŽIJE! SLIZ OBSAHUJE BUŇKY ŽIVÝCH TVORŮ
Ale nebyly to lidské bílé krvinky.
BUŇKY NEMĚLY JÁDRA, LIDSKÉ BÍLÉ KRVINKY JE MAJÍ
Velmi mě překvapily spekulace, že by mohlo jít o medúzy.
JEDNA Z TEORIÍ UKAZUJE NA MEDÚZY
Rychle se rozšířila teorie, že z nebe pršely rozdrcené medúzy.
Ale kdyby to byla pravda, jak se dostaly nahoru?
PRŠELY MEDÚZY?
Dělal jsem tiskového mluvčího.
Když nás média zavalila dotazy, museli jsme přijít s odpovědí.
Začali jsme rychle jednat.
„Co víme? Co jsme slyšeli?
Nevšimli si rybáři něčeho divného v moři?“
V roce 1994 jsme s manželem tábořili na pláži v Kalalochu.
KALALOCH – 165 KM – OAKVILLE
Jednoho dne jsme se procházeli podél pobřeží
a všimli si stovek mrtvých krabů.
A kolem nich ležely hrudky slizu.
O několik dní později si manžel přečetl článek o slizu v Oakville.
„Nemůže to souviset?“
Mrtví krabi na pláži nejsou anomálie,
ale stovky mrtvých krabů
spolu s mazlavým biologickým materiálem spadlým z nebe...
Když se to všechno stane prakticky ve stejnou dobu,
začnete hledat souvislosti.
Pamatujeme si, že den předtím jsme slyšeli výbuchy.
Napadlo nás, že někde něco odpalují nebo že testují bomby.
Ve Washingtonu je několik vojenských základen.
A lidé měli obavy,
že armáda posílá střely do oceánu.
Tehdy se lov lososů na západním pobřeží prakticky zhroutil.
Šokovalo nás,
že by armádě byly takové věci úplně jedno.
Ale navíc by dávalo smysl,
že to celé způsobil nějaký druh výbuchu,
který rozmetal biologický materiál do všech stran.
SLIZ SE OBJEVIL V DOBĚ,
KDY LETECTVO SHAZOVALO BOMBY DO OCEÁNU U POBŘEŽÍ WASHINGTONU
Je možné, že se do atmosféry mohl vznést
určitý počet medúz
a po bouři zase spadnout na zem.
Oakville se sice nachází ve vnitrozemí, ale zase ne tak daleko od pobřeží.
Jsme na severozápadě USA.
Tahle oblast se proslavila především jednou věcí.
Že tu hodně prší.
Oblast bičují silné bouře přicházející z oceánu
spolu s extrémně silnými vzdušnými proudy.
Ty dokážou vyzdvihnout organismy z vody
a vynést je do vzduchu.
NA POBŘEŽÍ PACIFIKU PRŠELY RYBY
PROUDY VODY VYTÁHLY RYBY
Jsou zdokumentovány případy, kdy během bouřek pršela zvířata.
Klidně až 50 nebo 80 kilometrů od pobřeží.
PRŠELY ŽÁBY
VZDUŠNÝ PROUD JE ODNESL 800 KM DO ŘECKA
Pak už to není tak těžké.
Když nastanou správné atmosférické podmínky,
může to vyletět do vzduchu
a udržet se tam, dokud to nespadne zpátky na zem.
Jako tomu bylo u slizu v Oakville.
Asi týden po prvním spadu
přijeli na farmu reportéři a chtěli s námi udělat rozhovor.
A když tam byli...
padalo to z nebe znovu.
Byla jsem v šoku.
Netrvalo to dlouho,
ale napadal ten samý sliz jako minule.
Takže teorie o medúzách se mi nezdála reálná.
Protože ta mazlavá hmota nepadala jen jednou.
16. SRPNA – ZASE TO PADALO
Během tří týdnů se to opakovalo šestkrát.
To by se ty medúzy v oblacích
dost načekaly.
To se mi nezdálo.
Dělo se to několikrát.
Podle všeho během šesti bouřek.
A doteď nic nevíme. Jak to říkal Sherlock Holmes?
Něco ve smyslu:
„Když neexistuje jednoduché vysvětlení, musíte se přiklonit k nepravděpodobnému.“
Nejdůkladnější testy provedl
Mike McDowell z hygienické stanice, kam jsem poslala jeden vzorek.
Výsledky ukázaly něco zcela nečekaného.
Tohle je táta.
Je to focený necelý rok předtím, než umřel.
Takže někdy v roce 2019.
Sedí na terase, kterou postavil vlastníma rukama.
Jako malí jsme s ním občas zašli na hygienu
a viděli jeho testy.
Během šíření antraxu v roce 2000
pro něj čas od času poslala armáda.
Obraceli se na něj.
Z incidentu se slizem si pamatuju, jak se lidem udělalo zle
a že umřelo několik koček a kusů dobytka.
A když odvysílali Unsolved Mysteries,
v jednom kuse nám zvonil telefon. „Kámo, viděl jsem tvýho tátu v telce.“
Sliz byl předán washingtonské hygienické stanici
k další analýze.
Je to uniformní hmota.
Okem ani pod mikroskopem jsme nezpozorovali žádnou strukturu.
Aplikoval jsem vzorky na různá mikrobiologická média
a pokusil se izolovat bakterie.
Mike McDowell provedl na slizu nejrozsáhlejší testy.
Slyšela jsem, že můj vzorek uchovávali v zařízení pro bezpečnou manipulaci.
A podle mě to bylo z důvodu,
že ho považovali za biologické riziko.
A tady mám výsledek.
Jasně se tu píše...
„Při kultivaci vyprodukovala neidentifikovaná látka tyto mikroby.“
Pochopila jsem, že tyhle bakterie žijí ve střevech,
což se mi zdá podezřelé.
Výzkum Mikea McDowella
přiměl vědeckou komunitu přehodnotit původ slizu
a hledat tak otázky na obloze.
SPADL SLIZ Z LETADEL?
Existovala teorie, že oakvillský sliz
jsou ve skutečnosti lidské exkrementy z letadel.
Teď už se o tom asi tolik nemluví,
ale tenkrát se povídalo,
že někomu propadl střechou modrý led.
Modrý led je slangový výraz
pro odpad ze záchodů v letadlech.
Obsahuje modré barvivo
a je v něm zamíchaná nemrznoucí směs,
která může být značně toxická.
Když jsem kontaktovala letecký úřad,
řekli mi, že to podle nich není možné.
FAA mnohokrát uvedla, že nevypouštějí exkrementy z letadel
nad obydlenými oblastmi.
Obvykle letadla čistí na letištích.
Samozřejmě se může vloudit chybička a něco může vypadnout. Ale je to modré.
Mluvíme o modrém ledu.
Ten sliz nebyl modrý. Byl čirý a měl konzistenci želatiny.
Takže si nedokážu představit, že by to byly lidské exkrementy.
Pár věcích je na tom zajímavých.
Ano, ve všech vzorcích byly bakterie,
které se běžně nacházejí v lidském zažívacím ústrojí.
Jenže je najdeme také u většiny savců a taktéž volně v přírodě,
protože jak víme, zvířata nemají splachovací záchody.
Bakterie z jejich výkalů prostupují do půdy.
Odtud dále do vody a případně i jako aerosol do vzduchu.
To je příroda.
Ať už se v Oakville stalo cokoli, vzbudilo to ve mně zvědavost a pocit,
že musí jít o něco zlověstnějšího,
o čem média schválně mlčí.
Myslím, že na tom něco nehraje.
Po několik měsíců před spadem slizu
nad městem jednou, dvakrát týdně
prolétávaly velké černé vrtulníky.
DOMÁCÍ VIDEO DOTTY HEARN, SUNNYINY MATKY
Lítá tu černý vrtulník.
Natočím si ho.
Prý nic takovýho neexistuje. To určitě.
A pak, myslím, že to bylo v roce 1997, když jsem pracovala v občerstvení,
přišla skupinka mužů...
Nebyli místní, nebyli z Oakville.
Objednali si mléčné koktejly
a pak mě ten hlavní začal vyslýchat.
„Není tohle to město, kde pršel sliz?“
Kývla jsem.
„A je pravda, že tu viděli černý vrtulník?“
Bylo mi to dost nepříjemné.
Když konečně odešli,
běžela jsem k oknu a zapsala si jejich poznávací značku.
Načež mi jedna zákaznice říká: „Už ji mám poznamenanou.“
Říká: „Nevím, co byli ti chlapi zač,
ale mám z nich husí kůži.“
OAKVILLSKÁ POLICIE ZNAČKU PROVĚŘILA
Značka byly registrovaná ve Fort Hood v Texasu.
VOJENSKÁ ROZVĚDKA
VÍTEJTE VE III. SBORU A FORT HOOD
Mnoho let jsem události v Oakville zkoumala
a zjistila jsem, že Mike McDowell to nazval „kapslí“.
Tvrdil, že je ta hmota jakýmsi pouzdrem,
do kterého mohly být vloženy bakterie nebo virus.
Věřil, že šlo o formu přepravy. Že v tom něco převáželi. To říkal.
Říkával: „Nemám pro to důkazy,
ale zdá se, že v tom slizu něco cestovalo.“
S tím, co vím teď a tehdy jsem nevěděla,
usuzuju, že šlo o vojenské cvičení.
Vážně tomu věřím.
Dějiny jsou plné
experimentů prováděných na lidech bez jejich svolení.
Má sliz na svědomí americká armáda?
A pokud ano, proč?
Co by sledovala nakažením vlastních lidí?
BYL SLIZ EXPERIMENTEM AMERICKÉ ARMÁDY?
Nastal čas, kdy se všichni členové námořnictva
musejí připravit na hrozbu biologické války.
V roce 1943 panovaly ve Spojených státech obavy
z možného útoku Německa nebo Japonska biologickými zbraněmi.
Báli se, že země vyvíjejí vlastní zbrojní programy.
Biologické zbraně by mohly řešit likvidaci jednotek v oblastech,
kde se mohou ukrýt.
Takže USA provedly řadu testů pod širým nebem.
Některé z nich na vojenských základnách,
jiné v obydlených oblastech.
San Francisco, San Diego,
Honolulu, Panama City na Floridě, Norfolk ve Virginii...
Bylo provedeno přes 200 testů.
Už od 50. let prováděli výzkum zisku funkce,
a to z důvodů národní bezpečnosti.
Testovali to v San Franciscu,
aby zjistili, jestli je Bay Area vhodným cílem biologického útoku.
MĚSTA BYLA CÍLEM SIMULACÍ BIOLOGICKÉ VÁLKY
ODEHRÁLY SE V SAN FRANCISCU NA PŘELOMU LET 1954 A 1955
Při operaci Seaspray najely k pobřeží San Francisca čluny s rozprašovači.
Vypustily modelové organismy, které měly být nepatogenní.
Zároveň však byly velmi podobné bakteriím antraxu,
aby bylo možné porovnat, co by se dělo se skutečným antraxem.
A zjistili, že při správném počasí
by v případě útoku biologickou zbraní
zasáhly vypuštěné organismy velkou část
populace San Francisca.
Zhruba v době, kdy operace probíhala,
bylo nahlášeno
nakažení bakterií Serratia marcescens asi u 11 lidí.
Tehdy se věřilo,
že bakterie Serratia marcescens jsou pro člověka neškodné.
Růžová slizká látka se vyskytuje ve vlhkém prostředí,
ale nyní je známo, že způsobuje určité typy infekcí,
v některých případech i zápal plic.
Jeden člověk zemřel.
Ale existuje spousta dohadů, jestli to nějak souvisí
s testy pod širým nebem.
Nedělá jim problém experimentovat na lidech, pokud z toho získají data.
Je možné, že experimentovali i na obyvatelích Oakville?
Řekl bych... že to možné je.
Rozhodl jsem, že Spojené státy americké
se zřeknou používání jakékoli formy biologických zbraní,
ať už smrtelných nebo paralyzujících.
V roce 1969 ukončil prezident Nixon vojenský program biologické ofenzivy.
Narůstal tlak mezinárodního společenství
na uzavření dohod o zákazu chemických a biologických zbraní.
USA SE ZŘEKNOU POUŽITÍ SMRTÍCÍCH BIOLOGICKÝCH LÁTEK A ZBRANÍ
Takže kdybychom v případě Oakville
skutečně prováděli testy potenciálních biologických zbraní,
porušovali bychom mezinárodní dohody.
ZÁKAZ POUŽÍVÁNÍ DUSIVÝCH, JEDOVATÝCH NEBO JINÝCH PLYNŮ V BOJI
Za druhé, pokud někdo používá biologické zbraně, nemáte je zpozorovat.
Organismus není pouhým okem vůbec viditelný.
Necítíte to. Nevíte, odkud to přišlo.
Proto nevěřím,
že by to měla na svědomí vláda.
Zatímco jsme čekali na doktora a vyšetření,
zeptal jsem se táty:
„Pamatuješ na ten tvůj díl Unsolved Mysteries?
Nikdy jsi nám neodpověděl, co jsi v tom slizu našel.“
On na to: „Nestihl jsem testy dokončit, což mě mrzelo.
Než jsem testy dokončil, někdo vzorky sebral.“
Mike tvrdí, že tehdy šel do práce testovat vzorky,
ale ty zmizely.
Dost ho to vykolejilo,
protože v laboratoři pracoval desítky let a nikdy se mu žádný vzorek neztratil.
A když se s tím obrátil na nadřízeného,
bylo mu doporučeno, aby se nevyptával.
Táta říkal, že přišli lidi v oblecích.
Nevěděl, jestli byli od vlády, ale prý měli černé obleky.
Recepční mu řekla, že vzorky odnesli chlapi v černých oblecích.
Vzpomínám si, jak jsme se o tom jednou bavili
u strýce v obýváku.
Táta se rozohnil. Mrzelo ho, že testy nedokončil.
Že by to prý býval byl objev jeho kariéry.
Záznamy podle všeho zmizely. Vzorky taktéž.
Spousta lidí, kteří to řešili, už je bohužel po smrti,
takže se dnes opíráme o informace předávané ústně.
Při testech jsme ze vzorků postupně odebírali, až prostě došly.
Nikdy se nám tu hmotu nepodařilo identifikovat.
Sliz spadl z nebe roku 1994.
A od té doby se diskutuje o jeho původu.
Přes všechny teorie a spekulace
vykrystalizoval jediný poznatek.
Některá tajemství nám není souzeno rozluštit.
Zkoumal jsem to znovu
a našel pár dalších případů, kdy lidé hlásili něco podobného.
Ale detailů bylo poskrovnu. Asi hlavně proto, že nikdo neonemocněl.
Nikdo se tím nevzrušoval.
Události v Oakville byly neobvyklé. Nazýváme to „modelem ementálu“.
Zkrátka se seběhla plejáda jevů,
díry v sýru se překryly,
v jeden okamžik jsme prohlédli skrze všechny plátky
a spatřili tento zvláštní příběh.
Šlo mi hlavně o to,
aby se s tím incidentem seznámila veřejnost.
Strávila jsem spoustu času výzkumem. Snažila se to rozlousknout,
protože mi nepřijde normální, aby z nebe pršel sliz.
Sunny má podle mě velké zásluhy na tom, že vyšetřování stále pokračuje.
Kéž by měla větší podporu.
Čím víc se o tom bude mluvit, tím dřív tomu přijdeme na kloub.
Člověk by chtěl věřit, že existuje racionální vysvětlení.
Ale i to nejracionálnější vysvětlení podložené vědeckými poznatky
bude pořád hodně divoké.
Můj názor je, že příčinou spadu je modrý led.
Musí za tím stát člověk.
K tomu se osobně přikláním a říkám si: „Co to mělo za účel? Proč to dělali?“
Vezměte si koronavirus.
Dobře víme, jaké to je být ohrožován děsivou nemocí,
kdy se vám nechce ani vycházet z domu.
Nemáte chuť nic dělat, protože máte strach.
A tihle lidé se báli vyjít z domu,
protože všude kolem byl sliz, z kterého jim bylo špatně.
Jak se s tím vyrovnáte?
Někteří lidé tomu nevěřili,
zkrátka protože to nezažili.
A to nevadí.
Ale já tam byla a vím, co jsem zažila.
Máma to taky zažila.
A to mi bohatě stačí.
Tady vidíte nádherný západ slunce.
Tak zatím. Mějte se.
Překlad titulků: Michael Novotný