Der er historier i den verden, vi lever i, som skal afsløres.
Vi har de store som Roswell og Area 51. Dem kender jeg.
Men kender du til klatterne, der faldt over Washington?
Mit program, Ground Zero Radio,
handler om det paranormale og parapolitiske og alt muligt sært.
Og jeg fandt en historie fra 1990'erne om Oakville, Washington.
SÆRE, BLØDE KLATTER
Klatter faldt ned fra himlen, og jeg elsker b-film,
så det mindede mig om filmen Blob.
Jeg syntes, at Blob var en sjov idé.
"Dræbergeléen angriber."
Efter at have læst om, hvad der skete i Oakville,
var jeg helt forvirret.
Det var et emne, folk husker, som Mount St. Helens-udbruddet.
Det regnede, og folk så små stykker underlig gelé.
Vi stak dem med pinde og forsøgte at samle dem op.
Vores forældre forbød os at røre dem.
Det føltes så surrealistisk og underligt og sært.
Det fik mig til at tænke på, om der var noget, vi ikke kendte til.
Det mest sære var,
at det ikke kun var én gang, at klatter faldt ned fra himlen.
Det skete i en række regnvejr.
Der var hundredvis, hvis ikke flere, af de små klatter.
Det er et mysterium.
Og det er underligt. Stadig underligt.
Det er en af de historier, som skal undersøges.
Når jeg fortæller historien,
forstår folk den ikke rigtig, før de møder de involverede
og kommer helt ned til rødderne.
Der finder man sandheden.
MÆRKELIGE FILER FØRER TIL FLERE SPØRGSMÅL END SVAR
Den 7. august 1994
regner små geléagtige klatter ned over den lille by Oakville, Washington.
Begivenheden forandrede dem som oplevede den, for altid
og forvirrede alle, der forsøgte at forklare den.
MULIGHEDER
HVAD REGNEDE NED OVER OAKVILLE?
Jeg boede i Oakville fra 1993 til 2001.
- Tak. Hav en god dag. - Værsgo.
Jeg flyttede fra Phoenix i Arizona.
At bo ude på landet
og kunne gå ned til floden og fiske interesserede mig.
Og jeg ville tilbringe tid med min mor,
som havde en virkelig smuk gård der.
De første kom og begyndte at slå marken.
Vi havde høns. Vi havde geder.
Jeg har bagt seks friske ferskentærter.
Min mor lavede konserves, og hendes køkkenhave var fantastisk.
Hun nød livet på gården.
Der kommer nok mere regn.
Ja.
Skyerne er mørkere og tungere, når de bevæger sig ind.
Min mor elskede uvejr.
Hun elskede virkelig uvejr.
Og en dag i 1994 havde vi en meget kraftig storm.
Jeg kan huske, at regnen faldt mod nogle af vinduerne,
og det så ud, som om regnen var tyk.
HJEMMEVIDEO - FILMET AF DOTTY HEARN, SUNNYS MOR
Kort efter holdt det op,
og min mor gik ud med sine små hunde.
Og da hun kom ind igen, sagde hun:
"Der er noget underligt på brændekassen.
Det ligner hagl, men jeg rørte det, og det er blødt."
Og vi så gennemsigtige geléklatter over det hele.
Dengang arbejdede jeg i Arbejdsmiljøministeriet.
Og jeg føler, at mit arbejde på det område
gjorde mig mere interesseret i at finde ud af, hvad stoffet var.
Jeg tænkte, at det var vigtigt at skrive noget ned.
Så jeg dokumenterede.
"Klokken 16.30 den 7. august 1994
indsamler min bror og jeg prøver af klisteret."
Min bror var paramediciner, og vi går begge to op i sikkerhed.
Så vi tog handsker på, før vi rørte dem.
KLAT-PRØVE
"Mellem klokken 17 og 18.30 udførte jeg prøver.
Den flyder i vand.
Forsøgte at opløse den i alkohol.
Den går ikke i stykker. Brændbarhed, brænder ikke."
Der var aldrig sket noget lignende i mit liv,
så jeg ringede rundt.
OPKALD ANGÅENDE GELÉEN
Og jeg var bekymret, fordi den var faldet på mad.
Så jeg kontaktede Landbrugsministeriet.
Og de lod ikke til at være bekymrede.
Jeg ringede til Økologisk Institut og den amerikanske vejrtjeneste.
Ingen kunne fortælle mig, hvad stoffet var.
Jeg arbejdede for et kongresmedlem, som repræsenterede Oakville.
Alle kongresmedlemmer modtager mange opkald fra alle dele af distriktet.
I dette tilfælde kom et bizart opkald.
Noget med klatter, som faldt fra himlen.
Det lød som telefonfis.
"Okay, folk er skøre." Men det var ikke kun én person.
Folk forventer ofte, at de folkevalgte har svaret.
Folkevalgtes opgave er at finde et svar
og få eksperterne til at undersøge det.
På det tidspunkt var ingen kommet til skade.
Jeg kunne kun sige: "Vi undersøger det."
Dagen efter så jeg, at min mor var væk.
Jeg fandt hende, og det viste sig,
at hun lå på gulvet i sit badeværelse.
Hun var næsten bevidstløs
og meget bleg og svedig. Koldsved.
Jeg spurgte, hvad der var galt,
og hun sagde, at alt begyndte at snurre.
Hun fik kvalme.
Min bror og jeg ringede til alarmcentralen.
Og da vi kørte til hospitalet, gik det op for mig,
at hun var den eneste af os, der havde rørt stoffet.
Og jeg besluttede at tage en prøve af klatterne med på hospitalet.
MOR BEHANDLET PÅ SKADESTUEN AF DR. DAVID LITTLE
Jeg hørte om materialet, som faldt i luften på samme tid,
som jeg mødte en medborger, der kom med en prøve.
Prøven var i en gennemsigtig beholder og lod til at indeholde lidt græs.
Vores laborant lagde lidt af materialet under mikroskopet
og fortalte, at hun så noget, som lignede "menneskelige celler."
HVIDE BLODLEGEMER
Især hvide blodlegemer i materialet.
Men at kunne finde sammensætningen og oprindelsen
går langt ud over, hvad de fleste hospitalsklinikker gør.
At stoffet indeholdt hvide blodlegemer
var ret uventet.
Det opmuntrede mig til at sende det til yderligere testning.
Sunny sendte en prøve til Sundhedsministeriet i Washington
og leverede selv en anden prøve til Økologisk Institut.
Hun troede, at hvis nogen kunne svare,
ville det være et af de bureauer.
Men da hun havde afleveret dem,
kunne hun kun vente og holde øje med sin mors helbred.
Min mor var indlagt i fire dage.
Hun fik stillet diagnosen "en slags virus."
Jeg føler mig stadig sikker på,
at min mor blev syg på grund af stoffet.
Og Sunnys mor var ikke alene.
Den samme uge blev en række indbyggere i Oakville syge,
mange med lignende symptomer.
KLAGEDE OVER INFLUENZA-SYMPTOMER
TALTE MED 30 BORGERE
Fire dage efter det første nedfald,
mens min mor stadig var på hospitalet,
fandt min bror og jeg vores lille killing på terrassen,
og den var død.
Og vi hørte historier om, at andre dyr var døde.
VI FANDT "LYSERØDE" DØDE FRØER
OMGIVET AF KLISTER
Og det var en af grundene til, at jeg ville identificere stoffet.
Kort efter modtog jeg rapporterne fra bureauerne.
Økologisk institut opdagede en celle, som kom fra et levende væsen.
I LIVE! INDEHOLDER CELLER FRA LEVENDE VÆSNER
Men det var ikke menneskelige hvide blodlegemer.
CELLEN HAVDE INGEN KERNE
Jeg blev overrasket over, at man mente, at det var vandmænd.
VANDMÆND
Nyheden spredtes om, at det måske var pulveriserede vandmænd, som faldt ned.
Men hvis det var sandt, hvordan kom de så derop?
VAR KLATTERNE VANDMÆND?
Som kommunikationsdirektør tog jeg alle opkaldene fra medierne.
Vi skulle give et svar.
Så vi søgte desperat. "Hvad ved vi? Hvad har vi hørt?
Ser fiskerne noget ude i havet?"
I 1994 sov min mand og jeg i telt på stranden i Kalaloch.
Og en dag gik vi langs kysten
og så hundredvis af døde krabber.
Sammen med dem lå der små klatter.
En af de næste par dage læste min mand en artikel om Oakville-klatterne.
Det var måske forbundet.
Døde krabber på en strand er ikke unormalt.
Men når der er hundredvis af døde krabber på en strand,
og klistret biologisk materiale falder ned fra himlen,
og det hele sker på én gang,
så er der en forbindelse.
Vi huskede, at der var bombeeksplosioner dagen før,
så vi troede, at de testede bomber.
Washington har en række militærbaser,
og folk havde været meget bekymrede over,
at militæret brugte havet til øvelser.
Dengang var vestkystens laksefiskeri kollapset,
og vi var forbløffede over,
at der var sådan en ufølsomhed inden for militæret.
Men det gav mening, at det var en slags detonation,
hvor biologisk materiale blev pulveriseret og sendt op i luften.
KLATTERNE DUKKEDE OP,
EFTER FLYVEVÅBNET SMED BOMBER I STILLEHAVET UD FOR WASHINGTON.
Det er sandsynligt, at noget på størrelse med en vandmand
kunne blive trukket op i atmosfæren og falde ned igen under et uvejr.
Oakville ligger inde i landet, men det er stadig tæt på kysten.
Vi er tæt på Det nordlige Stillehav, og alle her ved, at det regner meget.
Her i området oplever vi kraftige storme, som kommer fra havet
og bringer stærke luftstrømme med sig.
Og de kan trække organismer op af havet
og bære dem med sig i luften.
DET REGNEDE MED FISK. FISK SUGET OP AF HAVET
Der er mange rapporter om dyr, som er faldet ned
under uvejr 40 kilometer til 80 eller 130 kilometer inde i landet.
REGNER FRØER
LUFTSTRØM FØRTE DEM 800 KM TIL GRÆKENLAND
Så den slags gør det meget enkelt,
når vi har de rette atmosfæriske forhold,
at løfte ting op i luften
og holde dem der, indtil de falder ned på jorden igen.
For eksempel med klatterne i Oakville.
Cirka en uge efter det første nedfald
kom nogle journalister for at interviewe os.
Og mens de var der,
faldt det ned fra himlen igen.
Jeg var forbløffet.
Det varede ikke længe,
men det var ligesom det første nedfald.
Så vandmandsteorien virkede ikke rigtig for mig.
For der var ikke kun ét nedfald med geléklister.
16. AUG. NEDFALD IGEN
Der var seks i løbet af tre uger.
Så vandmændene skulle have været deroppe i lang tid, før de faldt ned.
Det virkede usandsynligt.
Det skete mange gange.
Det var åbenbart seks storme.
Og stadig ingen svar. Hvad siger Sherlock Holmes?
"Når det enkle ikke er forklaringen, må man se på det ekstraordinære."
Den mest betydningsfulde test blev udført,
da jeg sendte en prøve til Mike McDowell i Sundhedsministeriet.
Deres resultat viste noget meget uventet.
Det er min far.
Det var nok det sidste år, han var i live.
Så det var 2019.
Han sidder på terrassen, som han selv byggede.
Som børn besøgte vi Sundhedsministeriet nogle gange.
Vi så prøverne og hans arbejde.
Engang imellem kom militærkøretøjer og hentede ham
under miltbrand-udbruddet i 2000.
Han var en af dem, de ringede til.
Det, jeg husker om klatterne, er, at folk begyndte at blive syge,
og en masse katte og køer døde af det.
Og da Uløste mysterier kom,
ringede alle og sagde: "Jeg så din far i fjernsynet."
Klisteret blev sendt til yderligere tester på Sundhedsministeriet i Washington.
Det var ensartet. Vi så ingen struktur med øjnene eller i mikroskopet.
Jeg placerede det på forskellige mikrobiologiske medier
og forsøgte at isolere bakterier.
Mike McDowell var den, som undersøgte klatterne mest.
Jeg hørte, at prøven, jeg sendte, blev opbevaret et sikkert sted.
Jeg antager, at det var,
fordi Sundhedsministeriet mente, at det var en slags biologisk fare.
Det her er laboratorierapporten.
Der står helt tydeligt:
"Ud af det uidentificerede stof voksede følgende mikrober."
Som jeg forstår det, lever bakterier i tarmen,
så det var alarmerende.
Mike McDowells forskning
tvang igen videnskabsfolk til at genoverveje klatternes oprindelse
og fik nogle til at søge svaret i himlen.
FALDT KLATTERNE FRA FLY?
Der var en teori om, at klatterne i Oakville
var toiletaffald, som blev smidt ud af fly.
Jeg ved ikke, om det sker så ofte nu,
men dengang hørte jeg historier om "blå is", der faldt gennem et tag.
"BLÅ IS" FALDER FRA FLY, RAMMER TAG
"Blå is" er et slangudtryk for affald fra toiletterne i et fly.
Det er blåt,
og der er frostvæske blandet i det,
som kan være ret giftig.
Da jeg kontaktede FAA,
sagde de, at de ikke troede, at det kunne være muligt.
FAA sagde mange gange, at de ikke smider toiletaffald fra fly
over befolkede områder.
De tømmer som regel flyene i lufthavne.
Der kan ske fejl, og noget kan blive smidt, men den er blå.
Isen er blå.
Klatterne var ikke blå. De var gennemsigtige og geléagtige.
Jeg forstår ikke, hvordan det kan være toiletaffald fra et fly.
Der er nogle interessante ting.
Ja, der var bakterier i alle prøverne,
og det er en normal del af fordøjelseskanalen for mennesker
og faktisk de fleste pattedyr, men det kan også findes i naturen,
fordi dyr har ikke skylletoiletter.
Så bakterier bliver blandet med jord.
De ender i vandet og som partikler i luften.
Sådan er naturen.
Det, som skete i Oakville, fik mig til at tænke på,
om der er noget mørkt, som ingen taler om, og medierne ignorerer.
Jeg tror, det var mere uhyggeligt.
I flere måneder før klatterne faldt ned,
mindst en eller to gange om ugen,
så vi store, sorte helikoptere flyve over os.
HJEMMEVIDEO - FILMET AF DOTTY HEARN, SUNNYS MOR
En sort helikopter flyver over os.
Jeg filmer den.
De siger, det ikke sker, men det gør det.
Og så i 1997, da jeg arbejdede på Soda Fountain,
kom en gruppe mænd ind...
Fremmede, ikke fra Oakville-området.
...og bestilte milkshakes.
Og den forreste mand spurgte mig:
"Er det her ikke byen, hvor klatterne faldt ned?"
Jeg sagde: "Ja."
"Og passer det, at nogen så sorte fly?"
Og jeg følte mig meget utilpas.
De gik endelig,
og jeg løb hen til vinduet for at skrive deres nummerplade ned,
og en af mine kunder sagde: "Jeg har den allerede."
Hun sagde: "Jeg ved ikke, hvem de var,
men håret rejste sig i min nakke."
POLITIET BAD JOHN OM AT TJEKKE NUMMERPLADEN
Nummerpladen var registreret i Fort Hood i Texas.
VELKOMMEN TIL III CORPS & FORT HOOD
Jeg brugte mange år på at undersøge, hvad der skete i Oakville,
og jeg fandt ud af, at Mike McDowell kaldte det en matrix.
Han sagde, at det var et stof, som var som en konvolut,
man kunne stikke noget ind i, som en bakterie eller en virus.
Han troede, det var et leveringssystem. Som et bæresystem. Det sagde han.
Han sagde: "Jeg har ingen beviser, men det ser ud til at bære noget."
Ud fra det, jeg ved nu, som jeg ikke vidste dengang,
tror jeg, det var en militærøvelse.
Det gør jeg.
Det er sket før i historien,
at de har udført eksperimenter på folk uden deres tilladelse.
Kan det amerikanske militær være skyld i klatterne?
Og i så fald, hvorfor?
Hvad ville de få ud af at smitte deres eget folk?
KOM KLATTERNE FRA EN MILITÆRØVELSE?
Tiden er kommet, hvor alle i flåden
må erkende truslen om biologisk krigsførelse eller "BW".
I 1943 var USA bekymret om potentialet
for et biovåbenangreb fra enten Tyskland eller Japan,
fordi de var bange for, at de lande udviklede deres egne våben.
Biologisk krigsførelse kan bruges til at finde folk i områder med dække.
Så USA udførte en række tester i luften.
Nogle af dem var på militærbaser,
andre var over områder med civile.
San Francisco, San Diego, Honolulu,
Panama City i Florida, Norfolk i Virginia...
Der blev udført over 200 tester.
De har lavet øvelser siden 1950'erne af hensyn til den nationale sikkerhed.
De gjorde det i San Francisco for at se,
om Bay Area var et godt sted til et biologisk angreb.
AMERIKANSKE BYER VAR MÅL I TESTER
UDFØRT I SAN FRANCISCO I 1954 OG 1955
Operation Seaspray havde sprøjtemaskiner på pramme ud for San Franciscos kyst.
De frigav simulerede organismer, som blev anset for at være ikke-patogene.
Men de blev også anset for at ligne bakterier som miltbrand,
for at undersøge, hvad der ville ske med miltbrand.
Og de fandt ud af, at med de rette vejrforhold
ville en stor del af befolkningen i San Francisco
blive udsat for disse organismer,
hvis det var et biovåbenangreb.
Omkring det tidspunkt, Operation Seaspray blev udført,
var der en rapport om,
at 11 mennesker var blevet inficeret med Serratia marcescens.
Dengang mente man, at bakterien Serratia marcescens var uskadelig for mennesker.
Det lyserøde slimede stof findes i fugtige omgivelser,
men nu ved man, at det forårsager infektioner
og i nogle tilfælde lungebetændelse.
En person døde faktisk.
Men mange spekulerede på, om det havde noget at gøre med testerne i luften.
De tænker ikke over, om de udsætter folk, hvis de kan få data.
Eksperimenterede de på folk i Oakville?
Jeg tror, at det er sandsynligt, ja.
Jeg har besluttet, at Amerikas Forenede Stater
vil give afkald på brugen af enhver form for dødbringende biologiske våben,
som enten dræber eller invaliderer.
Præsident Nixon lukkede
militærets program for offensiv biologisk krigsførelse i 1969.
Der var et stigende internationalt pres om
at etablere nye traktater, som forbød kemiske og biologiske våben.
USA STANDSER AL BRUG AF BIOLOGISKE MIDLER OG VÅBEN
I tilfældet med Oakville-situationen,
hvis vi testede et potentielt biologisk våben,
så var det i strid med internationale traktater.
FORBUD MOD ANVENDELSE I KRIG
Og hvis nogen bruger biovåben, så er et angreb stille.
Organismen ses ikke med det blotte øje.
Man lugter den ikke. Man ved ikke, at den er der.
Så jeg tror, det er usandsynligt,
at regeringen gjorde sådan noget.
Vi ventede på, at lægen tog nogle prøver,
og jeg spurgte min far:
"Kan du huske din historie i Uløste mysterier?
Du gav os aldrig svaret. Hvad fandt du i klatterne?"
"Jeg blev aldrig færdig, og det frustrerede mig.
Før jeg blev færdig, kom nogen og tog prøven."
Mike sagde, at han tog på arbejde og ville tage prøven frem,
og den var væk.
Han var frustreret,
for han havde arbejdet der i flere årtier og havde aldrig mistet en prøve.
Da han fortalte sin overordnede, at prøven var forsvundet,
blev han bedt om ikke at stille spørgsmål.
Min far sagde: "Jakkesættene kom." "Jakkesæt?", "Ja."
Han vidste ikke, om det var regeringen, men "sorte jakkesæt."
Det sagde kvinden i receptionen. Sorte jakkesæt kom og tog den.
Jeg kan huske, at jeg talte om det i stuen hos min onkel eller noget.
Han blev følelsesladet over, at han ikke blev færdig,
fordi det havde været en stor opdagelse i hans karriere.
Optegnelserne ser ud til at være væk. Prøverne ser ud til at være væk.
Desværre er mange af dem, som håndterede dem, døde,
så vi er afhængige af mundtlige fortællinger nu.
Prøverne blev brugt op i testerne, så vi løb tør.
Vi ville aldrig kunne identificere stoffet.
I 1994 faldt klatterne.
Siden da er deres oprindelse blevet diskuteret.
Men efter alle teorier og spekulationer
er kun én sandhed dukket op:
Nogle mysterier er bestemt til at bestå.
Jeg undersøgte det igen
og fandt nogle andre sager, hvor folk sagde noget lignende,
men der var meget få detaljer, for jeg tror ikke, nogen blev syge.
Så folk var ligeglade.
Hændelsen i Oakville var usædvanlig, og vi kalder det schweizisk ost-modellen.
Endelig var nok blevet samlet,
og hullerne sad rigtigt,
så den magiske kugle kunne komme igennem
for at give os en usædvanlig historie.
For mig var noget af det vigtigste
at gøre folk opmærksomme på det.
Jeg brugte meget tid på at undersøge det og finde ud af det,
for i min virkelighed falder klatter ikke ned fra himlen.
Det, Sunny har gjort, er vigtigt, for hun holdt efterforskningen i live.
Gid, flere støttede hende.
For jo mere vi taler om det, desto tættere kommer vi på sandheden.
Man vil gerne finde en rationel forklaring på det,
og selv den mest rationelle og videnskabelige forklaring
vil stadig være vild.
Jeg tror, blå is var skyld i aflejringen.
Det må være menneskeskabt.
Det tænker jeg.
Men hvad er formålet og pointen?
Se, hvor vi er nu med Covid.
Vi kender alt til at blive udsat for en skræmmende sygdom,
hvor man ikke vil forlade sit hus.
Man vil ikke lave noget, fordi man er så bange.
De var bange for at forlade deres hjem,
fordi der var geléklister overalt, som gjorde dem syge,
Hvordan håndterer man det?
Nogle mennesker troede bare ikke på det,
fordi de ikke oplevede det.
Og det er okay.
Jeg ved, at jeg var der, og at jeg oplevede det.
Min mor oplevede det.
Det er nok for mig.
Det, du ser på her, er en smuk solnedgang.
Vi ses. Farvel for nu.
Tekster af: Mila Tempels