Maailmassa on tapahtunut asioita, joiden täytyy tulla julki.
Roswellista, Area 51:stä ja muusta kyllä tiedetään,
mutta Washingtonin osavaltion mönjäsateesta ei moni tiedä.
Ground Zero Radio -ohjelmassani puhun paranormaalista, parapoliittisesta -
ja kaikenlaisista outouksista.
Sain tietää ilmiöstä, joka havaittiin Washingtonin Oakvillessa 1990-luvulla.
Taivaalta putosi limaisia möykkyjä.
B-elokuvafanina mieleeni tuli elokuva Valuva kuolema.
VALUVA KUOLEMA, 1958
Elokuvaa katsoessani pidin ideaa tappajahyytelöstä aika huvittavana.
Kun sitten luin Oakvillen tapahtumista, en tiennyt, mitä ajatella.
Se muistetaan alueella yhtä hyvin kuin St. Helens -vuoren purkaus.
Satoi vettä, ja sitten sateen mukana alkoi putoilla pieniä mönjäpaakkuja.
Tökimme niitä kepeillä ja yritimme nostaa maasta.
Vanhempani kielsivät koskemasta.
Se tuntui todella oudolta ja epätodelliselta.
Aloin miettiä, voisiko taustalla olla jotain meille tuntematonta.
Kummallisinta oli se, ettei mönjäsade ollut yksittäistapaus.
Mönjää satoi useita kertoja.
Pieniä möykkyjä oli sadoittain ellei enemmänkin.
Tapaus on mysteeri. Ja outoa. Kummeksun sitä yhä.
Tapausta on syytä tutkia tarkemmin.
Se, että minä kerron siitä, ei tee sille oikeutta.
Vasta puhumalla sen kokeneiden kanssa ja pureutumalla asian ytimeen -
päästään totuuden äärelle.
SELVITTÄMÄTTÖMIÄ ILMIÖITÄ
Elokuun 7. päivänä vuonna 1994 -
Oakvillen pikkukaupunkiin satoi pieniä hyytelömäisiä möykkyjä.
Ilmiö muutti pysyvästi jokaista, joka sen itse koki,
ja hämmensi jokaista, joka yritti selittää sitä.
MAHDOLLISIA SELITYKSIÄ
MITÄ OAKVILLEEN SATOI?
Asuin Oakvillessä vuodesta 1993 vuoteen 2001.
Kiitos. Mukavaa päivää.
Muutin Oakvilleen Arizonasta.
Minua veti puoleensa luonnon läheisyys -
ja mahdollisuus kävellä noin vain joelle kalaan.
Halusin myös lähemmäs äitiäni, joka omisti siellä ihanan maatilan.
Päivän työt on aloitettu niittämällä.
Meillä oli kanoja ja vuohia.
Kuusi vasta leivottua persikkapiirakkaa.
Äiti säilöi ahkerasti upean puutarhansa antimia.
Hän nautti maalaiselämästä.
Taitaa tulla lisää sadetta.
Tuolta on tulossa tummempia pilviä.
Äiti oli todella kiinnostunut säästä.
Kerran vuonna 1994 oli todella myrskyinen päivä.
Sade piiskasi joitakin talon ikkunoista,
ja vesi näytti jotenkin paksulta.
Sade lakkasi melko pian, ja äiti vei pienet koiransa pihalle.
Palattuaan sisälle hän sanoi:
"Polttopuulaatikon päällä on jotain outoa.
Ihan kuin rakeita, mutta ne tuntuvat pehmeiltä."
Huomasimme, että joka puolella oli läpinäkyviä, hyytelömäisiä möykkyjä.
Olin työskennellyt työterveyden ja -turvallisuuden parissa.
Uskon, että ammatillisen taustani vuoksi -
aine herätti kiinnostukseni ja halusin selvittää, mitä se oli.
Koin tärkeäksi merkitä asioita muistiin, joten kirjoitin tapauksesta.
"Elokuun 7. päivä vuonna 1994, kello 16.30.
Keräsin veljeni kanssa näytteitä mönjästä."
Veljeni oli ensihoitaja, ja turvallisuus on meille molemmille tärkeä asia.
Siksi käytimme hanskoja käsitellessämme mönjää.
"Kello 17.00–18.30. Tein kokeita. Aine kelluu vedessä.
Yritin liuottaa sitä alkoholiin. Se ei liuennut.
Tulenarkuus – ei syty palamaan."
En ollut kokenut vastaavaa aiemmin, joten kyselin asiasta puhelimitse.
Minua huolestutti aineen putoaminen ruokakasvien päälle.
Otin yhteyttä osavaltion maatalousvirastoon.
Siellä asia ei tuntunut herättävän huolta.
Soitin ympäristövirastoon ja Yhdysvaltain sääpalveluun.
Kukaan ei osannut kertoa, mitä aine oli.
Olin Oakvilleä edustavan kongressin jäsenen palveluksessa.
Kaikki kongressin jäsenet -
saavat lukuisia soittoja eri puolilta vaalipiiriään.
Tässä tapauksessa tuli erikoinen puhelu,
jossa kerrottiin taivaalta pudonneista möykyistä.
Luulin sitä pilasoitoksi.
Sitä ei voinut kuitata sekoiluksi, sillä moni oli nähnyt saman.
Usein ihmiset odottavat valitulta edustajaltaan vastauksia.
Edustaja voi auttaa löytämään vastauksia laittamalla asiantuntijat töihin.
Kun sain soiton, tietoa vahingoista ei ollut. Sanoin, että asia tutkittaisiin.
Seuraavana päivänä äitiäni ei näkynyt missään.
Etsin häntä, ja lopulta hän löytyi makaamasta kylpyhuoneen lattialla.
Hän oli tuskin tajuissaan.
Hän oli hyvin kalpea ja kylmän hien peitossa.
Kysyin, mitä oli tapahtunut.
Äiti kertoi, että kaikki oli alkanut pyöriä ja hänelle oli tullut huono olo.
Soitimme veljeni kanssa hätänumeroon.
Sairaalaan lähtiessämme tajusin,
että meistä kolmesta vain äiti oli koskenut outoon aineeseen.
Päätin ottaa näytteen mönjästä mukaani sairaalaan.
ÄITIÄ HOITI PÄIVYSTYKSESSÄ TRI DAVID LITTLE
Kuulin taivaalta pudonneesta aineesta samoihin aikoihin,
kun eräs yhteisömme jäsen toi vastaanotolle näytteen siitä.
Näyte oli läpinäkyvässä astiassa. Seassa näytti olevan hieman ruohoa.
Laboranttimme tutki näytettä mikroskoopilla -
ja totesi, että siinä näkyy "ihmissoluja".
Tarkemmin sanottuna valkosoluja.
Meidän ehkä odotettiin voivan selvittää aineen koostumuksen ja alkuperän,
mutta useimmat sairaalalaboratoriot eivät pysty niin tarkkoihin päätelmiin.
Tieto ihmisen valkosolusta näytteessä tuli melkoisena yllätyksenä.
Sain siitä kimmokkeen lähettää näytteitä tarkempiin tutkimuksiin.
Sunny lähetti yhden näytteen Washingtonin osavaltion terveysvirastolle.
Toisen hän vei omakätisesti ympäristövirastoon.
Hän uskoi kyseisten tahojen voivan kenties tarjota vastauksia.
Näytteiden toimittamisen jälkeen -
hän saattoi vain odottaa ja tarkkailla äitinsä vointia.
Äiti vietti sairaalassa nelisen päivää.
Kotiutuspapereissa diagnoosin kohdalla luki "jonkinlainen virus".
Olen yhä melko varma,
että äitini sairastuminen johtui siitä aineesta.
Sunnyn äiti ei ollut ainoa.
Samalla viikolla useat Oakvillen asukkaat sairastuivat.
Monilla oli samankaltaisia oireita.
ASUKKAILLA FLUNSSAOIREITA
OIREITA ILMIÖN JÄLKEEN
Neljä päivää ensimmäisen sateen jälkeen, kun äitini oli yhä sairaalassa,
veljeni ja minä löysimme kissanpentumme terassilta kuolleena.
Kuulimme myös muista kuolleista eläimistä.
LÖYSIMME "PINKKEJÄ" KUOLLEITA SAMMAKOITA
YMPÄRILLÄ OLI MÖNJÄÄ
Myös sen takia halusin kovasti saada selville, mitä aine oikein oli.
Pian viranomaisten raportteja alkoi tulla postissa.
Ympäristöviraston analyysin mukaan -
näytteessä oli elävän olennon solu.
NE ELÄVÄT!
Se ei kuitenkaan ollut ihmisen valkosolu.
Yllätyin, kun solun arveltiin olevan peräisin meduusasta.
Uutinen taivaalta pudonneesta meduusamössöstä alkoi levitä nopeasti.
Jos tieto piti paikkansa, miten meduusat päätyivät taivaalle?
OLIVATKO MÖYKYT MEDUUSOJA?
Viestintävastaavana minun piti vastata median tiedusteluihin.
Etsimme tietoa kuumeisesti.
"Mitä tiedämme? Entä kalastajat? Onko merellä nähty mitään outoa?"
Olin mieheni kanssa telttailemassa Kalalochin rannalla vuonna 1994.
Kun yhtenä päivänä kävelimme rannalla,
huomasimme sadoittain kuolleita rapuja.
Niiden seassa oli pieniä möykkyjä.
Pian sen jälkeen mieheni -
luki lehdestä Oakvillen möykyistä ja mietti, oliko asioilla yhteys.
Rannoilta löytyy usein kuolleita rapuja.
Mutta kun niitä on sadoittain -
ja taivaalta putoaa limaista orgaanista ainetta -
suurin piirtein samoihin aikoihin, asiat tuntuvat liittyvän yhteen.
Muistan, että edellisenä päivänä kuului räjähdysääniä.
Arvelimme, että lähistöllä oli ehkä tehty pommitusharjoituksia tai testejä.
Washingtonissa on useita sotilastukikohtia.
Paikallisia oli huolettanut -
merialueiden käyttäminen asevoimien harjoituksissa.
Länsirannikon lohikannat olivat lähestulkoon romahtaneet,
ja asevoimien piittaamattomuus tuntui siksi varsin pöyristyttävältä.
Tuntui melko loogiselta ajatella, että jonkinlaiset räjähdykset -
olisivat murskanneet orgaanista ainesta ja lennättäneet sitä ilmaan.
MÖNJÄSATEEN AIKOIHIN ILMAVOIMAT PUDOTTI POMMEJA ALUEEN RANNIKOLLA
On mahdollista, että meduusan palojen kokoisia kohteita -
voisi päätyä ilmakehään -
ja pudota sitten myrskyn seurauksena takaisin maahan.
Oakville on sisämaassa, mutta melko lähellä rannikkoa.
Olemme Yhdysvaltain luoteisrannikolla, ja alue tunnetaan hyvin sateisena.
Mereltä saapuu tänne usein kovia myrskyjä.
Ilmavirrat voivat olla todella voimakkaita -
ja nostaa ainesta vedestä ilmaan ja kuljettaa sitä mukanaan.
RANNIKOLLA SATOI KALOJA
On lukuisia tapauksia, joissa eläimiä on pudonnut -
ukkosmyrskyissä maahan kymmenien kilometrien päässä rannikolta.
ILMAVIRTA KULJETTI SAMMAKOITA 800 KM
Yksinkertaisesti kyse on siitä,
että oikeanlaiset ilmakehän olosuhteet nostavat ainesta ilmaan -
ja kuljettavat sitä, kunnes se putoaa takaisin maahan -
niin kuin Oakvillen tapauksessa ehkä kävi.
Noin viikko ensimmäisen sateen jälkeen -
maatilalle tuli toimittajia tekemään haastattelua.
Vierailun aikana -
ilmiö toistui taas.
Olin ällistynyt. Sade ei kestänyt kauan,
mutta se oli aivan samanlainen kuin ensimmäisellä kerralla.
Siksi meduusateoria ei vakuuttanut minua.
Hyytelömäistä mönjää ei satanut vain yhden ainoan kerran.
Mönjäsateita tuli kolmen viikon aikana kuusi kertaa.
Meduusamössön olisi siis pitänyt olla taivaalla -
aika pitkään ennen putoamista. Se ei vaikuttanut uskottavalta.
Mönjää satoi monta kertaa. Kuuden eri myrskyn aikana.
Eikä selitystä ollut. Sherlock Holmes taisi sanoa jotain sellaista,
että kun yksinkertaista selitystä ei ole, on etsittävä epätavanomaista.
Perusteellisimmat testit tehtiin -
Mike McDowellin johdolla osavaltion terveysvirastossa.
Tuloksista paljastui jotain varsin odottamatonta.
Tässä on isä. Kuva on kai otettu hänen viimeisenä vuotenaan.
Varmaan vuonna 2019.
Hän istuu omin käsin rakentamallaan terassilla.
Lapsina kävimme toisinaan terveysvirastossa -
katsomassa isän työtä.
Joskus isää tultiin hakemaan sotilasajoneuvoilla.
Esimerkiksi vuoden 2000 pernaruttotapausten aikaan.
Isä tutki sellaisia tapauksia.
Muistan mönjäsateista etenkin sen, että ihmisiä alkoi sairastua -
ja useita kissoja ja nautoja kuoli.
Kun Unsolved Mysteries -ohjelma tuli ulos,
moni kommentoi nähneensä isän televisiossa.
Ainetta toimitettiin terveysvirastolle tarkempia tutkimuksia varten.
Aine oli koostumukseltaan yhtenäistä. Emme havainneet minkäänlaista rakennetta.
Yritin eristää aineesta bakteereja useilla mikrobiologisilla metodeilla.
Mike McDowell teki möykyille kaikkein kattavimmat tutkimukset.
Lähettämääni näytettä säilytettiin kohtalaisen eristystason tilassa.
Oletan syyksi sen,
että terveysvirasto piti sitä mahdollisena biologisena uhkana.
Laboratorion raportissa todetaan selvin sanoin:
"Viljelyssä tunnistamattomassa aineessa havaittiin seuraavia mikrobeja."
Nämä bakteerit elävät ymmärtääkseni suolistossa,
joten raportti tuntui hälyttävältä.
Tutkimustulokset pakottivat tiedeyhteisön miettimään aineen alkuperän uusiksi.
Jotkut ryhtyivät etsimään vastauksia taivaalta.
PUTOSIKO AINE LENTOKONEESTA?
Yhden teorian mukaan möykyt olivat lentokoneesta pudonneita jätöksiä.
Siihen aikaan, toisin kuin nykyään, liikkui aika ajoin tarinoita -
katon läpi pudonneesta "sinisestä jäästä".
"Sinisellä jäällä" tarkoitetaan lentokoneiden WC-jätettä.
Siinä on sinistä väriä,
ja seassa on myös jäänestoainetta, joten seos voi olla vaaraksi.
Otin yhteyttä ilmailuhallintoon,
mutta siellä teoriaa pidettiin mahdottomana.
Ilmailuhallinto on todennut monta kertaa, ettei lentokoneista pudoteta jätettä -
asuttujen alueiden yllä.
Yleensä koneet siivotaan lentokentillä.
Virheitä toki voi sattua, mutta lentokonejäte on sinistä,
ns. sinistä jäätä, kun taas hyytelömönjä oli väritöntä.
En ymmärrä, miten kyse voisi olla ihmisjätöksistä.
Teoria on kiinnostava.
Kaikista näytteistä tosiaan löytyi bakteereja,
joita on normaalisti ihmisten ja useimpien nisäkkäiden suolistossa.
Niitä kuitenkin löytyy myös luonnosta, sillä eläimet tekevät tarpeensa luontoon.
Bakteereja päätyy siis maahan ja vesistöihin ja sitä kautta myös ilmaan.
Niin luonto toimii.
Oakvillen tapaus sai minut kyseenalaistamaan asioita -
ja pohtimaan, oliko taustalla jotain synkempää,
josta ei ole puhuttu julkisuudessa.
Asiaan liittyy jotain ikävää.
Ennen mönjäsadetta näimme useiden kuukausien ajan -
ainakin kerran tai kahdesti viikossa -
suurten, mustien helikopterien lentävän asuinalueemme yllä.
SUNNYN ÄIDIN KUVAAMAA MATERIAALIA
Tuolla lentää musta helikopteri.
Päätin kuvata sitä, niin onpahan todisteita asiasta.
Muistaakseni vuonna 1997,
kun olin töissä virvokebaarissa, sinne tuli ryhmä miehiä.
He eivät olleet paikallisia.
He tilasivat pirtelöt.
Ryhmän johtohahmo alkoi kysellä minulta asioita.
Hän kysyi mönjäsateesta, ja myönsin asian todeksi.
Mies kysyi, oliko joku nähnyt mustia ilma-aluksia.
Tilanne tuntui ahdistavalta. Lopulta miehet lähtivät.
Menin ikkunaan kirjoittaakseni heidän autonsa rekisterinumeron ylös,
mutta yksi asiakkaista ilmoitti kirjoittaneensa sen jo.
Nainen totesi: "En tiedä, keitä nuo olivat,
mutta sain heistä kylmiä väreitä."
Kävi ilmi, että auto oli rekisteröity Fort Hoodiin, Texasiin.
Tutkin Oakvillen tapahtumia useiden vuosien ajan.
Sain selville, että Mike McDowell kutsui ainetta väliaineeksi.
Hänen mukaansa aine toimi eräänlaisena kirjekuorena,
jonka sisällä voisi kuljettaa esimerkiksi bakteereja tai viruksia.
Isä piti ainetta kuljetusmenetelmänä. Hän sanoi niin.
Hän ei voinut todistaa asiaa, mutta piti ainetta kuljetukseen tarkoitettuna.
Nykyisen tietämykseni valossa -
uskon, että kyse oli asevoimien harjoituksesta.
Historian saatossa sotavoimat ovat moneen otteeseen tehneet -
ihmisillä erilaisia kokeita lupaa kyselemättä.
Olivatko möykyt USA:n asevoimien aikaansaannosta?
Ja jos olivat, niin miksi?
Miksi levittää tartuntaa omiin kansalaisiin?
JOHTUIVATKO MÖYKYT ASEVOIMIEN KOKEISTA?
Koko laivastomme on nyt aika -
kohdata biologisen sodankäynnin uhka.
Vuonna 1943 Yhdysvaltoja huoletti,
että Saksa tai Japani iskisi biologisilla aseilla.
Maiden pelättiin kehittävän omia aseohjelmiaan.
Biologisilla aseilla voisi etsiä ihmisiä suojaisilla alueilla.
Yhdysvallat teki useita ulkoilmakokeita.
Osa tehtiin tukikohdissa, osa taas siviilien asuttamilla alueilla.
Koealueita olivat mm. San Francisco, San Diego,
Honolulu, Floridan Panama City ja Virginian Norfolk.
Kokeita tehtiin yli 200.
Gain of function -kokeita on tehty 1950-luvulta asti turvallisuussyistä.
San Franciscossa niillä tutkittiin,
olisiko alue otollinen bioasehyökkäykselle.
KAUPUNGIT BAKTEERISOTASIMULAATION KOHTEINA
Operaatio Sea-Sprayssa käytettiin proomuja, joissa oli ruiskutuslaitteistot.
Ilmaan ruiskutettiin vaarattomaksi todettua simulanttia,
joka käyttäytyi hyvin samalla tavalla kuin esimerkiksi pernarutto.
Tarkoitus oli tutkia, mitä pernaruton kaltainen organismi saisi aikaan.
Tuloksista kävi ilmi, että sääolojen ollessa otolliset -
huomattava osa San Franciscon asukkaista -
altistuisi organismeille bioasehyökkäyksen seurauksena.
Operaation toteuttamisen aikoihin -
kaupungissa todettiin 11 henkilöllä Serratia marcescens -bakteeri-infektio.
Serratia marcescens -bakteeria pidettiin tuolloin ihmisille vaarattomana.
Punertava limainen organismi viihtyy kosteissa oloissa,
ja nykyään sen tiedetään aiheuttavan infektioita ja joskus keuhkokuumetta.
Yksi ihminen kuoli.
On kuitenkin epäselvää, liittyikö kuolema asevoimien tekemiin kokeisiin.
Asevoimat altistaa ihmisiä sumeilematta saadakseen tärkeänä pitämäänsä tietoa.
Jos kysytään, tehtiinkö Oakvillen asukkailla kokeita,
uskon, että se on hyvinkin mahdollista.
Olen päättänyt, että Yhdysvallat ei tule käyttämään minkäänlaisia -
biologisia aseita, jotka aiheuttavat kuolemaa tai toimintakyvyttömyyttä.
Presidentti Nixon lakkautti -
hyökkäyksiin käytettävien bioaseiden kehittämisohjelman vuonna 1969.
Silloin oli kova paine saada aikaan uusia kansainvälisiä sopimuksia -
kemiallisten ja biologisten aseiden kieltämiseksi.
Mitä tulee Oakvillen tapaukseen,
jos siinä olisi ollut kyse mahdollisen bioaseen testauksesta,
teko rikkoisi kansainvälisiä sopimuksia.
Lisäksi on huomioitava, että bioasehyökkäys on hiljainen.
Siinä käytettävät organismit eivät näy paljain silmin.
Ne ovat täysin huomaamattomia, joten pidän hyvin epätodennäköisenä,
että hallitus olisi tapauksen takana.
Kerran kun olimme isän kanssa lääkärissä, kysyin isältä:
"Muistatko tapauksen, josta puhuit TV:ssä?
Et ole kertonut mysteerin vastausta. Mitä löysit siitä mönjästä?"
Isä sanoi, ettei ollut saanut tutkimusta valmiiksi.
"Joku vei näytteen ennen kuin työ oli valmis."
Mike on kertonut menneensä töihin ja aikoneensa ottaa näytteen esiin.
Se oli kadonnut.
Mike ahdistui kovasti,
sillä vuosikymmenten aikana hän ei ollut kertaakaan kadottanut näytettä.
Kun hän kertoi katoamisesta esimiehelleen,
tämä kehotti Mikea olemaan kyselemättä asiasta.
Isä kertoi "pukumiesten" käyneen.
Hän ei tiennyt, olivatko he hallituksen väkeä,
mutta vastaanottovirkailija oli sanonut pukumiesten vieneen näytteen.
Muistan, kun tapauksesta kerran juteltiin perheen kesken setäni luona.
Isää selvästi vaivasi tutkimuksen jääminen kesken.
Siitä olisi voinut tulla merkkipaalu hänen urallaan.
Tapaukseen liittyvät asiakirjat ja näytteet näyttävät kadonneen.
Valitettavasti moni niitä käsitellyt on jo poistunut keskuudestamme,
joten olemme suullisen perimätiedon varassa.
Näytteitä kului testausprosessissa, kunnes ne lopulta loppuivat.
Ainetta ei koskaan tunnistettaisi.
Mönjän alkuperää on pohdittu siitä asti, kun se vuonna 1994 putosi taivaalta.
Vuosien spekuloinnin jälkeen vain yksi asia on varmasti totta.
Jotkin mysteerit kestävät aikaa.
Kun taas paneuduin tähän, löysin joitakin vastaavia tapauksia.
Niistä oli kuitenkin hyvin vähän tietoa, koska kukaan ei sairastunut.
Siksi niistä ei juuri piitattu.
Oakvillen tapaus oli erikoinen. Siihen pätee ns. reikäjuustomalli.
Moni yhtä aikaa tapahtunut asia johti siihen,
että tapaus pantiin merkille ainutlaatuisena ja epätavallisena.
Minulle oli tärkeää, että tieto tapauksesta leviäisi.
Käytin paljon aikaa asian tutkimiseen ja selvittelyyn,
sillä käsitykseeni todellisuudesta ei kuulu taivaalta putoava mönjä.
Sunny on tehnyt tärkeää työtä. Hän on pitänyt asiaa esillä -
ja ansaitsisi tukea.
Tapaus ei ratkea, ellei siitä puhuta.
Mieli hakee asialle järkiperäistä selitystä,
mutta jopa kaikkein järkiperäisin ja tieteellisin selitys -
olisi varsin hurja.
Itse uskon, että pudonnut aine oli lentokoneen "sinistä jäätä".
Se oli ihmisten tekosia.
Niin uskon, mutta toisaalta tarkoitusperiä on vaikea nähdä.
Koronapandemian myötä -
me kaikki tiedämme, mitä vakavan taudin uhka saa aikaan.
Moni ei halunnut poistua kotoaan -
eikä tehdä mitään, koska pelkäsi tartuntaa.
Oakvillessä pelättiin myös,
sillä kaikkialla oli mönjää, joka sairastutti ihmisiä.
Mitä silloin voi tehdä?
Jotkut eivät uskoneet koko juttua,
koska eivät kokeneet sitä itse.
Ei siinä mitään.
Itse olin paikalla ja koin sen. Samoin äitini.
Se riittää minulle.
Tässä näkyy upea auringonlasku.
Nähdään taas. Heippa.
Tekstitys: Heidi Mäki