Vannak bizonyos történetek, amelyekről le kell rántani a leplet.
Roswell és az 51-es körzet sztorija elég közismert.
De vajon hányan hallottak a Washington állambeli masszaesőről?
A Ground Zero Radio című műsoromban paranormális és parapolitikai témákról,
különös jelenségekről beszélek.
Rátaláltam egy oakville-i esetre, ami még a '90-es években történt.
Valami kocsonyás dolog hullott az égből.
Imádom a ZS kategóriás filmeket, és beugrott A massza című film.
A MASSZA, 1958
Azt hittem, csak egy vicces ötlet, hogy egy zselé emberekre támad.
De miután elolvastam, mi történt Oakville-ben,
teljesen ledöbbentem.
Talán a St. Helens kitörése volt hasonlóan emlékezetes esemény.
Esett az eső, és az emberek furcsa zselédarabkákra lettek figyelmesek.
Botokkal piszkáltuk, próbáltuk valahogy felszedni,
de a szüleim azt mondták, ne nyúljunk hozzá.
Furcsa volt, szürreális.
Elgondolkodtam,
hogy talán olyasmi történik itt, amiről nem tudunk.
Az volt a legfurcsább,
hogy nem csak egyszer hullott ilyen kocsonyás massza az égből.
Több ilyen esőzés is volt.
Több száz ilyen zselédarab volt itt, vagy talán még több is.
Ez egy rejtély.
Furcsa. Még mindig furcsa.
Ez is egy olyan történet, aminek utána kell járni.
Az, hogy én elmesélem, önmagában kevés.
Beszélni kell az érintettekkel, mert csak így juthatunk el a probléma gyökeréhez.
Az igazság ugyanis ott rejlik.
A KÜLÖNÖS AKTÁK MÉG TÖBB KÉRDÉST VETNEK FEL
MEGMAGYARÁZHATATLAN JELENSÉGEK AKTÁI
1994. augusztus 7-én
apró szemű, kocsonyás eső hullott a Washington állambeli Oakville városára.
Aki átélte, annak örökre megváltoztatta az életét,
és komoly fejtörést okozott mindazoknak, akik válaszokat kerestek.
LEHETSÉGES FORGATÓKÖNYVEK
VAJON MI HULLOTT AZ ÉGBŐL OAKVILLE-RE?
1993 és 2001 között Oakville-ben éltem.
- Köszönöm. Szép napot! - Szívesen.
Az arizonai Phoenixből költöztem oda.
Vonzott a vidéki élet,
hogy bármikor lesétálhatok a folyópartra pecázni.
Édesanyámmal is több időt akartam tölteni, akinek Oakville-ben volt egy mesés farmja.
Megérkezett az első csapat, kezdődhet a kaszálás.
Csirkéket, kecskéket tartottunk.
Hat friss barackos pitét sütöttem.
Édesanyám mestere volt a befőzésnek, és a kertje is csodálatos volt.
Nagyon élvezte a tanyasi életet.
Úgy látom, még fog esni.
Igen.
Ahogy közelednek a felhők, egyre nagyobbak és sötétebbek lesznek.
Anyám imádta figyelni az időjárást. Ez volt a szenvedélye.
1994-et írtunk, amikor egy nap hatalmas vihar támadt.
Ahogy az eső beverte az ablakokat,
feltűnt, hogy a vízcseppek egészen sűrűek.
Kisvártatva elült a vihar,
és édesanyám kiment a kutyákkal sétálni.
Amikor visszajött, azt mondta,
valami fura dolog van a fáskamra tetején.
Jégnek tűnt, de mikor megérintette, puha volt.
Akkor vettük észre, hogy ez az átlátszó, kocsonyás massza mindent beborított.
Akkoriban a munkavédelmi főosztályon dolgoztam.
Mivel a dolog valamelyest a szakmámba vágott,
kíváncsivá tett a dolog, és tudni akartam, mi ez az anyag.
Úgy éreztem, fontos, hogy dokumentáljuk az eseményeket,
így mindent feljegyeztem.
„1994. augusztus 7., 16:30.
A bátyámmal mintákat gyűjtünk a ragacsból.”
A bátyám mentősként dolgozott,
vagyis mindkettőnk számára fontos volt a biztonság.
Mindketten kesztyűben nyúltunk csak az anyaghoz.
MASSZAMINTA
„17:00 és 17:30 között megvizsgáltam az anyagot.
Lebeg a víz felszínén.
Alkoholba áztattam,
de nem oldódott fel, illetve nem is gyúlékony.”
Azelőtt sosem történt velem ilyesmi,
ezért telefonálgatni kezdtem.
Nyugtalanított, hogy a massza a terményt is beborította.
Felhívtam a Mezőgazdasági Minisztériumot...
de úgy tűnt, ők egyáltalán nem aggódnak.
Beszéltem a környezetvédelmi hivatallal, a meteorológiai szolgálattal,
de senki sem tudta megmondani, mi ez az anyag.
Akkoriban egy oakville-i kongresszusi képviselő mellett dolgoztam.
Mint minden képviselőhöz,
hozzá is a körzet minden területéről záporoztak a hívások.
Aznap azonban szokatlan bejelentés érkezett
valamilyen masszaesővel kapcsolatban.
Azt hittem, csak ugratnak.
Gondoltam: „Ez bolond.” De aztán mások is jelentkeztek.
Az emberek gyakran elvárják,
hogy egy képviselő mindenre tudja a választ.
Holott egy képviselőnek az a dolga,
hogy a megfelelő szakértők bevonásával megszerezze a válaszokat.
Akkor még senkinek nem esett baja.
Annyit tudtam mondani, hogy igyekszünk a dolog végére járni.
Másnap észrevettem, hogy édesanyám eltűnt.
Elindultam, hogy megkeressem,
és a fürdőszobában találtam rá, a kövön feküdt.
Alig volt eszméleténél,
az arca falfehér volt, és hideg verítékben úszott a teste.
Kérdeztem, mi történt, mire azt mondta, hirtelen forogni kezdett vele a világ,
és borzalmasan émelygett.
ERŐS SZÉDÜLÉS, HÁNYINGER
A bátyámmal hívtuk a mentőket.
Már úton voltunk a kórház felé, amikor belém hasított,
hogy hármunk közül anya volt az egyetlen, aki hozzáért ahhoz az anyaghoz.
Úgy döntöttem, viszek a mintából a kórházba.
DR. DAVID LITTLE ELLÁTTA ANYÁT A SÜRGŐSSÉGIN
És is nagyjából akkor hallottam először arról az égből hulló anyagról,
amikor az egyik környékbeli lakos hozott belőle mintát.
A minta egy áttetsző edényben volt, és némi fűszállal keveredett.
A laboránsunk mikroszkóppal is megvizsgálta az anyagot,
majd azt mondta – szó szerint idézem –, hogy ezek emberi sejtek.
Konkrétan fehérvérsejteket látott az anyagban.
De a minta összetételének vagy eredetének megállapítása
messze túlmutatott a kórházak képességein és hatáskörén.
Az, hogy az anyag emberi fehérvérsejtet tartalmazott,
teljesen váratlanul ért.
Arra ösztönzött,
hogy máshová is elküldjem, és tovább vizsgáltassam.
Sunny az állami egészségügyi hivatalnak is küldött a mintából,
egy másik mintát pedig személyesen vitt el a környezetvédelmi hivatalba.
Úgy gondolta, a két intézmény valamelyikében
biztosan választ kap majd a kérdésére.
De miután a mintákat átadta,
nem tehetett mást, minthogy várt, és az édesanyját felügyelte.
Édesanyám négy napig volt kórházban.
A zárójelentésére azt írták, hogy valamilyen vírust kapott el.
A mai napig biztos vagyok benne,
hogy édesanyámat az az anyag betegítette meg.
Ám nem Sunny édesanyja volt az egyedüli.
Ugyanazon a héten
több oakville-i lakos is megbetegedett,
és hasonló tünetekről számoltak be.
INFLUENZASZERŰ TÜNETEKRE PANASZKODTAK
Négy nappal az első eset után,
mikor édesanyám még kórházban volt,
a bátyámmal a teraszon találtunk rá a cicánkra.
Elpusztult.
Hallottuk, hogy más állatok is elpusztultak.
„RÓZSASZÍN” BÉKATETEMEKRE BUKKANTUNK, AMELYEKET KÖRÜLVETT A MASSZA
Ezért is akartam ilyen kétségbeesetten azonosítani az anyagot.
Nem sokkal ezután
megkaptam a válaszokat az intézményektől.
A környezetvédelmi hivatal
olyan sejtet azonosított, amely egy élőlényből származik.
ÉL! A REJTÉLYES MASSZA ÉLŐ SEJTEKET TARTALMAZ.
De ezek nem emberi fehérvérsejtek voltak.
Meglepett, amikor végül arra jutottak, hogy a massza eredetileg medúza volt.
Futótűzként terjedt a hír,
hogy a masszaeső valójában szétporladt medúzák maradványa.
De ha ez igaz, vajon hogy kerültek a magasba?
VAJON A MASSZA VALÓBAN MEDÚZÁKBÓL SZÁRMAZOTT?
Kommunikációs igazgatóként
muszáj volt a médiamegkeresésekre választ adnom.
Őrült kutatómunkába kezdtem. „Mit tudunk? Ki mit mond?
A halászok esetleg láttak valamit a tengeren?”
1994-ben a férjemmel Kalaloch tengerpartján kempingeztünk.
KALALOCH - 166 KM - OAKVILLE
Egy nap a parton sétálgattunk,
amikor több száz ráktetemre bukkantunk.
A tetemek körül apró zselédarabok voltak.
Pár nap múlva a férjem olvasott egy cikket az Oakville-i esetről.
Eltűnődtünk, vajon lehet-e összefüggés.
Ha egy tengerparton ráktetemek vannak, abban nincs semmi különös.
De amikor több száz ráktetemre bukkannak,
és az égből valamilyen ragacsos, szerves anyag hullik,
ráadásul a két dolog nagyjából egy időben történik,
akkor jó eséllyel van összefüggés.
Előző nap robbanásokat hallottunk,
és azt hittük, valamilyen bombát tesztelnek.
Washington államnak több katonai bázisa is van,
az embereket pedig rendkívüli módon aggasztotta,
hogy a hadsereg az óceánt használja kísérleti célpontként.
Akkoriban a nyugati parti lazachalászat lényegében összeomlott,
és mindenkit megdöbbentett az,
hogy mennyire érzéketlen a hadsereg.
Így tehát logikusnak tűnt, hogy valamiféle robbantás történt,
amiben mindenféle szerves anyag szétporladt, és a levegőbe repült.
A MASSZA AKKOR TŰNT FEL,
AMIKOR A LÉGIERŐ AZ ÓCEÁNT BOMBÁZTA WASHINGTON ÁLLAM PARTJAINÁL.
Elképzelhető, hogy ilyen aprócska medúzamaradványok
a légkörbe kerülnek,
majd egy vihar következtében kicsapódnak.
Bár Oakville már inkább szárazföldi terület,
a tengerhez még elég közel van.
A nyugati part északi részén vagyunk. Mindenki tudja, hogy itt gyakran esik.
Az óceán felől olykor hatalmas viharok érkeznek,
rendkívül erős légáramlatokkal.
Ezek képesek akár élőlényeket is kiragadni a vízből,
amelyek a magasba repülnek.
NYUGATON HALAK HULLOTTAK AZ ÉGBŐL
Több olyan esetet jelentettek már, hogy viharok után
80-130 km-re a parttól állattetemeket találtak.
BÉKAESŐ - EGY LÉGÁRAMLAT GÖRÖGORSZÁGIG REPÍTETTE A BÉKÁKAT
Az ilyen esetekből jól látszik,
hogy a megfelelő légköri körülmények között
képesek dolgok a levegőbe emelkedni, fent maradni, majd visszahullani a földre.
Ahogy az oakville-i masszával is történt.
Nagyjából egy héttel az első esőzés után
néhány újságíró eljött a farmra, hogy interjút készítsenek velem.
És amíg ott voltak...
újból eleredt a zselés eső.
Nem akartam elhinni.
Nem tartott sokáig,
de pont ugyanolyan volt, mint az első alkalommal.
A medúza-elmélet semennyire sem nyugtatott meg,
ugyanis nem csak egy ilyen zseléeső volt.
Három hét alatt hatszor is ugyanilyen eső esett.
Vagyis azoknak a medúzának már jó ideje ott kellett volna lenniük,
mielőtt leestek az égből.
Az egész valószerűtlennek tűnt.
Sokszor megtörtént.
Hat ilyen vihar is volt.
De választ azóta sem kaptunk. Hogy is mondta Sherlock Holmes?
„Ha kizártál minden lehetségest, bármily valószínűtlen, ami maradt,
az az igazság.”
A legátfogóbb vizsgálatot azután végezték el,
hogy Mike McDowellnek is küldtem mintát az Egészségügyi Minisztériumba.
KÖZEGÉSZSÉGÜGYI LABOROK
Egészen váratlan eredmény született.
Ő itt az édesapám.
Talán ez volt élete utolsó éve.
Vagyis 2019 lehetett.
A teraszon ül, amit saját kezűleg épített.
Gyerekként többször is jártunk az egészségügyi hivatalban,
és néztük, ahogy dolgozik.
Volt, hogy katonai járművel jöttek érte,
mikor 2000-ben kitört a lépfenejárvány.
Minden fontos ügyben őt hívták.
A massza kapcsán arra emlékszem, hogy sokan megbetegedtek,
és egy rakás macska meg szarvasmarha is elpusztult.
Miután meghívták a Megoldatlan rejtélyekbe,
mindenki hívogatni kezdett, hogy látták apát a tévében.
A masszát további elemzésre
Washington állam egészségügyi hivatalának továbbították.
Az anyag egységes,
nincs sem szabad szemmel, sem mikroszkóppal látható szerkezete.
Megvizsgáltam különböző mikrobiológiai közegekben,
és próbáltam baktériumokat izolálni.
Azt hiszem, Mike McDowell végezte el a legtöbb vizsgálatot az anyaggal.
Úgy tudom, hogy az általam küldött mintát
egy közepes biztonsági szintű létesítményben tárolták.
Feltételezem, hogy azért,
mert az egészségügyi hivatal szerint egyfajta biológiai veszélyt jelentett.
Ez pedig már a laborjelentés.
Itt feketén-fehéren az áll,
hogy „a tenyésztés során az azonosítatlan anyagból az alábbi mikrobák fejlődtek ki.”
Mint megtudtam, ezek a baktériumok a bélrendszerben élnek,
és ebbe belegondolni igencsak nyugtalanító volt.
Mike McDowell kutatása ismét arra késztette a tudóstársadalmat,
hogy újragondolják a massza eredetét.
Egyesek pedig az égben keresték a válaszokat.
VAJON A MASSZA A LÉGI FORGALOMBÓL SZÁRMAZIK?
Volt egy elmélet, miszerint az oakville-i massza
emberi ürülék, amely a repülőgépekből hullik ki.
Nem tudom, manapság milyen gyakran fordul elő,
de annak idején több olyan esetről is hallottam,
hogy a „kék jég” háztetőket is átszakított.
A kék jég egy szleng kifejezés,
amely a repülőgép vécéiből származó ürülékre utal.
Kék színű,
és fagyálló is van benne,
ami meglehetősen mérgező lehet.
Beszéltem a légügyi hatósággal,
de azt mondták, ilyesmi nem fordulhat elő.
A légügyi hatóság többször is kijelentette,
hogy a repülőgépek vécétartályait sosem ürítik ki lakott terület fölött.
A gépeket általában a reptereken takarítják.
Persze hibák becsúszhatnak, és olykor leeshet valami, de...
az mindenképp kék színű.
Kék színű jég.
A massza pedig nem kék volt, hanem áttetsző és kocsonyás.
Nem értem, hogy lehetett volna repülőből kihulló emberi ürülék.
Azért van itt pár érdekes dolog.
Igen, ezek a baktériumok jelen voltak a mintákban,
és az emberi emésztőrendszerben is megtalálhatóak,
sőt, a legtöbb emlősében is, de a természetben is előfordulnak,
hisz az állatok nyilvánvalóan nem mosdóban végzik el a dolgukat.
Így ezek a baktériumok a talajba kerülnek,
sőt, a vízbe is, amely elpárolog.
Ilyen a természet.
Bármi is történt Oakville-ben, bennem egyre több kérdés merül fel.
Az a gyanúm, hogy valami nagy turpisság volt a háttérben,
amiről a média is hallgatott.
Biztos, hogy volt valami sunyiság.
Még hónapokkal a masszaeső előtt,
meglehetősen gyakran, hetente legalább egy-két alkalommal
nagy fekete helikopterek suhantak át felettünk.
AMATŐR FELVÉTEL KÉSZÍTETTE DOTTY HEARN, SUNNY ÉDESANYJA
Ott egy fekete helikopter.
Most meg is örökítem.
Még hogy itt nem járnak helikopterek! Itt vannak.
Azt hiszem, 1997-et írtunk, amikor már egy bisztróban dolgoztam,
és bejött néhány férfi.
Idegenek voltak, biztosan nem környékbeliek,
és turmixot rendeltek.
Aztán a vezetőjük kérdezgetni kezdett,
hogy ebben a városban volt-e az a masszaeső.
Mondtam, hogy igen.
Erre ő: „És tényleg látott valaki fekete helikoptereket?”
Rettentő kellemetlen volt az egész.
Amikor végre elmentek,
odarohantam az ablakhoz, hogy felírjam a rendszámukat,
mire az egyik vendég azt mondta, ő már felírta,
majd hozzátette: „Nem tudom, kik voltak ezek,
de a hideg futkosott tőlük a hátamon.”
AZ OAKVILLE-I RENDŐRÖK LEFUTTATTÁK A RENDSZÁMOKAT
A rendszám alapján az autó a texasi Fort Hood katonai bázishoz tartozott.
ÜDVÖZÖLJÜK A III. HADTESTNÉL, FORT HOODBAN!
Éveken át azt kutattam, mi történhetett Oakville-ben.
Így tudtam meg, hogy Mike McDowell mátrixnak nevezte az anyagot.
Egy borítékhoz hasonlította,
amibe bele lehet tenni valamit; egy kórokozót vagy egy vírust.
Úgy gondolta, hogy az anyag szállít valamit. Hordozónak nevezte.
Azt mondta, nincs bizonyítéka,
de olyan, minta valamit hordozna.
Az alapján, amit akkor még nem tudtam,
de azóta már tudok, azt gondolom, ez egy hadgyakorlat volt.
Biztosra veszem.
A történelemben volt már rá példa,
hogy kísérleteket végeztek embereken a beleegyezésük nélkül.
Vajon valóban az amerikai hadsereg felel a masszaesőért?
És ha igen, mi lehetett a szándékuk?
Mi hasznuk származott volna abból, hogy a honfitársaikat megfertőzik?
VAJON A MASSZAESŐ EGY KATONAI HADMŰVELET EREDMÉNYE?
Eljött az idő, amikor a haditengerészetnek
szembe kell néznie a biológiai hadviselés veszélyeivel.
1943-ban az USA aggódott amiatt,
hogy Japán vagy Németország biofegyverek bevetésére készül.
Attól tartottak, hogy ezek az országok saját biofegyverprogramot dolgoztak ki.
Biológiai hadviselés által az ellenséges haderő
fedezékben is sebezhető.
Az USA számos szabadtéri kísérletet végzett.
Ezek részben katonai bázisokon,
részben pedig lakott területek fölött zajlottak.
San Franciscóban, San Diegóban,
Honoluluban, a floridai Panama Cityben, a virginiai Norfolkban
több mint 200 kísérletet végeztek.
Katonai kísérleteket az '50-es évek óta végeznek,
mégpedig nemzetbiztonsági okokból.
San Franciscóban azt akarták kideríteni,
mennyire sérülékeny a környék egy biológiai támadás esetén.
AMERIKAI VÁROSOK VÁLTAK BIOFEGYVER-KÍSÉRLETEK CÉLPONTJÁVÁ
A Seaspray hadműveletben uszályokra telepítettek permetező berendezéseket
San Francisco partjainál,
amelyekkel nem patogén, szimuláns organizmusokat juttattak a levegőbe.
Ezek olyan jellemzőkkel bírtak, mint amilyenekkel például a lépfene is,
így kiderülhetett, mi történne egy esetleges lépfenetámadás esetén.
A kísérletből kiderült,
hogy a megfelelő időjárási körülmények között
San Francisco lakosságának jelentős része ki lenne téve ezeknek az organizmusoknak,
ha valóban bekövetkezne egy támadás.
A Seaspray hadművelettel nagyjából egy időben
készült egy esettanulmány arról,
hogy 11 ember serratia marcescens baktériummal fertőződött meg.
Akkoriban még
a serratia marcescens baktériumról azt gondolták, ártalmatlan az emberre.
A rózsaszín, nyálkás anyag jellemzően nedves környezetben fordul elő,
és ma már tudjuk, hogy számos fertőzésért felelős,
akár tüdőgyulladást is okozhat.
Egy ember meg is halt.
De sok a találgatás, hogy ennek volt-e köze ahhoz a bizonyos kísérlethez.
Ha adatokra van szükségük, egyáltalán nem törődnek az emberekkel.
Visszatérve Oakville-re, vajon ott is egy kísérlet zajlott?
Szerintem jó eséllyel igen.
Úgy döntöttem, hogy az Amerikai Egyesült Államok
felhagy mindenfajta halálos veszélyt jelentő biológiai fegyver használatával,
amely halált vagy egészségkárosodást okoz.
Nixon elnök 1969-ben
megszüntette a hadsereg offenzív biológiai hadviselési programját.
Jelentősen erősödött a nemzetközi nyomás,
hogy új egyezmények szülessenek
a vegyi és biológiai anyagok katonai bevetésének betiltásáról.
Az oakville-i jelenségről tehát annyit,
hogy egy potenciális biofegyver tesztelésével
nemzetközi egyezményeket sértettünk volna meg.
A FULLADÁST OKOZÓ, MÉRGEZŐ ÉS EGYÉB GÁZOK BEVETÉSÉNEK TILALMA
Másfelől egy biofegyver bevetése általában láthatatlan.
Az organizmus szabad szemmel nem látható,
szagtalan, teljesen észrevétlen.
Egyáltalán nem tartom valószínűnek, hogy a kormány keze lett volna a dologban.
Az orvosra vártunk, hogy elvégezzen pár vizsgálatot,
és kérdeztem apámtól,
hogy végül mi lett azzal az esettel, ami miatt a tévében is szerepelt,
mivel sosem mondta el, mi volt az a massza valójában.
Azt felelte, nem fejezhette be a kutatást, ami nagyon dühítette.
Mielőtt befejezhette volna a munkát, elvitték a mintát.
Mike elmondta, hogy mire bement a laborba,
a minta köddé vált.
Nagyon dühös lett,
mert évtizedek óta dolgozott ott, és sosem vesztett el egy mintát sem.
Amikor jelentette, hogy a minta eltűnt,
a főnöke azt tanácsolta neki, hogy ne kérdezzen semmit.
Apám azt mondta, az öltönyösök voltak. Mondom: „Öltönyösök?” Erre ő: „Igen.”
Talán a kormány emberei voltak, mindenesetre fekete öltönyt viseltek.
A recepciós hölgy legalábbis ezt mondta. Fekete öltönyösök jöttek a mintáért.
Emlékszem, egyszer pont erről beszélgettünk,
talán a nagybátyám nappalijában,
és apám egészen elérzékenyült amiatt, hogy nem fejezhette be a kutatást.
Ez fontos mérföldkő lehetett volna a karrierjében.
A feljegyzések eltűntek. A minták eltűntek.
A legtöbben már nem élnek azok közül, akik az üggyel foglalkoztak,
így már csak a fennmaradt történetekre hagyatkozhatunk.
A minták végül a teszteléseknek köszönhetően elfogytak.
Az anyagot így már sosem fogjuk tudni azonosítani.
1994-ben kocsonyás anyag hullott az égből,
és az anyag eredete máig vitatott.
Mégis, a sok elmélet és találgatás után
egyvalami biztosan kiderült.
Vannak rejtélyek, amelyekre sosem derül fény.
Azóta utánajártam,
és mint kiderült, voltak mások is, akik hasonló jelenségről számoltak be,
de elég kevés információt találtam, talán mert senki sem betegedett meg.
Emiatt senkit sem érdekelt igazán a dolog.
Ez a furcsa dolog, ami Oakville-ben történt,
kiváló példa a svájci sajt modellre.
Végre minden összejött, minden lyuk egy vonalba került,
és csak egy varázsgolyó kellett, ami mindegyiken átsuhan,
hogy egy igazán szokatlan történet kerekedjen.
Az egyik legfontosabb dolog számomra az volt,
hogy felhívjam az emberek figyelmét.
Sok időt töltöttem kutatással, próbáltam megfejteni a rejtélyt,
mert lássuk be, nem egy hétköznapi jelenség,
hogy zselé hullik az égből.
Sunny nagyon fontos dolgot tett, mert életben tartotta a nyomozást.
Bárcsak többen állnának mögötte, mert minél többet beszélünk róla,
annál közelebb kerülünk a megoldáshoz.
Az ember találni akar egy racionális magyarázatot,
de van, hogy a leglogikusabb tudományos magyarázat is
egészen elképesztő.
Az én véleményem az, hogy a jelenség a kék jéggel hozható összefüggésbe.
Ezt az anyagot valaki létrehozta.
Már csak az a kérdés, ki és milyen célból hozta létre.
A covid egy remek példa.
Tudjuk, milyen, amikor ki vagyunk téve egy ijesztő betegségnek,
és ki sem akarunk mozdulni otthonról.
Az ember már semmit sem mer tenni, annyira fél.
Ezek az emberek sem mertek kimozdulni,
mert mindent beborított egy massza, amitől sorra betegedtek meg.
Mégis mit tehettek volna?
Néhányan nem is hiszik el, hogy ez a dolog megtörtént,
mert nem tapasztalták meg.
De ezzel nincs semmi baj.
Én viszont ott voltam, és megtapasztaltam,
ahogy édesanyám is.
Ez nekem bőven elég.
Ez itt pedig a csodás naplemente.
Most búcsúzom. Még jelentkezem.
A feliratot fordította: Usztics Lili