Postoje priče koje treba rasvijetliti.
Znamo one velike poput Roswella i Područja 51.
No znate li za želatinu koja je padala po državi Washington?
Vodim radijsku emisiju.
Govorim o nadnaravnom, parapolitičkom
i svemu što je čudno i neobično.
Saznao sam za priču iz 1990-ih iz Oakvillea u državi Washington.
S neba su padale kuglice želatine. Volim niskobudžetne filmove,
pa me podsjetilo na film Mjehur ubojica.
MJEHUR UBOJICA
Kad sam gledao film, bila mi je smiješna ideja o ubojitoj želatini.
Kad sam pročitao što se dogodilo u Oakvilleu,
bio sam potpuno zbunjen.
Ljudi su to upamtili, kao i erupciju vulkana Mount Saint Helens.
Padala je kiša, a onda su ljudi vidjeli kuglice čudne želatine.
Bockali smo ih grančicama i pokušavali ih podići.
Roditelji su rekli da ne diramo.
Bilo je jako nadrealno i čudno.
Zapitala sam se događa li se nešto o čemu ništa ne znamo.
Najčudnije je što se to nije dogodilo samo jednom.
Događalo se sa svakom kišom.
Bilo ih je na stotine, ako ne i više.
To je misterij.
I dalje je čudno.
To je jedna od onih priča koje treba istražiti.
Ako je ja ispričam,
nećete je potpuno shvatiti dok ne upoznate ljude na koje je utjecala.
Morate ući u dubinu.
Ondje ćete naći istinu.
ČUDNI DOSJEI OTVARAJU NOVA PITANJA
NERAZJAŠNJENI DOSJEI
Sedmog kolovoza 1994. godine
gradić Oakville u državi Washington zasule su male želatinaste kuglice.
Bio je to događaj koji će zauvijek promijeniti one koji su ga doživjeli
i zbuniti sve koji su ga pokušali objasniti.
MOGUĆI SCENARIJI
ŠTO JE DONIJELA KIŠA U OAKVILLE?
Živjela sam u Oakvilleu od 1993. do 2001.
- Hvala. Ugodan dan. - Nema na čemu.
Doselila sam se iz Phoenixa.
Htjela sam živjeti na selu
da mogu odšetati do rijeke i pecati.
Htjela sam biti s majkom
koja je ondje imala prekrasnu farmu.
Stigao je prvi iz ekipe i počeo kositi.
Imali smo kokoši i koze.
Ispekla sam šest svježih pita s breskvama.
Majka je pripremala zimnicu, a vrt joj je bio predivan.
Uživala je u životu na farmi.
Vjerojatno će još kišiti.
Da.
Kako se približavaju, oblaci su sve tamniji i teži.
Voljela je promatrati vremenske nepogode.
Jednog dana 1994. bila je jaka oluja.
Sjećam se da je kiša padala po prozorima
i izgledala je kao da je viskozna.
Kiša je ubrzo prestala,
a majka je izašla sa svojim psima.
Po povratku je rekla
da je nešto čudno na drvenoj kutiji.
„Izgleda kao tuča, ali pipnula sam je i meka je.”
Posvuda smo vidjele prozirne želatinaste kuglice.
U to sam se vrijeme bavila zaštitom na radu.
Budući da sam radila u tom polju,
ta me tvar zainteresirala i htjela sam znati o čemu se radi.
Smatrala sam da je važno voditi evidenciju.
Sve sam zabilježila.
„Sedmog kolovoza 1994. u 16.30
brat i ja prikupili smo uzorke želatine.”
Moj je brat medicinski tehničar i oboje smo vrlo oprezni.
Navukli smo rukavice prije negoli smo krenuli na posao.
„Između 17 i 18.30 provela sam testove.
Pluta na vodi.
Pokušala sam je otopiti u alkoholu.
Ne topi se. Nije zapaljiva.”
Nikad mi se nije ovakvo što dogodilo,
pa sam nazvala neke službe.
Bila sam zabrinuta jer je padala po hrani.
Zvala sam Ministarstvo poljoprivrede.
Činilo se da ih to uopće ne brine.
Zvala sam Odjel za ekologiju i Meteorološku službu.
Nitko mi nije znao reći o čemu se radi.
Radio sam za kongresnika koji je predstavljao Oakville.
Kao i kod svakog kongresnika,
stalno vas zovu iz vašeg okruga.
U ovom je slučaju poziv bio prilično bizaran.
Nešto o kuglicama želatine koje padaju s neba.
Mislio sam da je šala.
Pomislili biste da je netko lud, ali nije se radilo o samo jednom pozivu.
Ljudi često od svojih zastupnika očekuju da znaju odgovore.
Zastupnikov je zadatak pronaći odgovor,
naložiti stručnjacima da istraže.
Nitko nije bio ozlijeđen.
Mogao sam samo reći da je istraga u tijeku.
Sutradan sam primijetila da majke nema.
Krenula sam je potražiti i pronašla je u kupaonici. Ležala je na podu.
Bila je jedva pri svijesti.
Bila je vrlo blijeda, oblijevao ju je hladan znoj.
Pitala sam je što joj je.
Rekla je da joj se zavrtjelo u glavi.
Bilo joj je jako mučno.
Brat i ja pozvali smo hitnu.
Kad smo išli u bolnicu, sinulo mi je
da je ona jedina od nas dirala onu tvar.
Odlučila sam ponijeti uzorak u bolnicu.
MAMU JE NA HITNOJ OBRADIO DR. DAVID LITTLE
Prvi sam put čuo za tvar koja je pala s neba
kad nam je jedna sugrađanka donijela uzorak.
Bio je u prozirnoj posudi, a unutra je bilo i malo trave.
Jedna je laborantica stavila uzorak pod mikroskop.
Rekla je da je vidjela nešto što izgleda poput „ljudskih stanica”.
U uzorku su bili leukociti.
No bolnički laboratorij ne može dati odgovor na pitanje
o čemu se točno radi.
Iznenadila sam se kad sam čula da uzorak sadrži ljudske leukocite.
To me nagnalo da pošaljem uzorak na daljnje testiranje.
Sunny je poslala uzorak Ministarstvu zdravstva države Washington.
Još je jedan uzorak odnijela Odjelu za ekologiju.
Bila je uvjerena da će joj ta tijela dati željene odgovore.
Budući da je predala uzorke,
mogla je samo čekati i pratiti majčino stanje.
Majka je bila u bolnici četiri dana.
Dijagnoza u otpusnom pismu bila je „nekakav virus”.
I danas sam prilično sigurna
da se moja majka razboljela zbog te tvari.
Sunnyna mama nije bila jedina.
Istog tjedna
razboljelo se više stanovnika Oakvillea.
Mnogi su imali slične simptome.
MJEŠTANI IMAJU SIMPTOME POPUT GRIPE
...RAZGOVARAO S 30-AK MJEŠTANA
Četiri dana nakon incidenta,
dok je majka još bila u bolnici,
brat i ja našli smo mačića na terasi.
Bio je mrtav.
Čuli smo priče da je bilo još mrtvih životinja.
PRONAŠLI SMO MRTVE „RUŽIČASTE” ŽABE
BILE SU OKRUŽENE ŽELATINOM
To je bio jedan od razloga zašto sam jedva čekala da se tvar identificira.
Nedugo zatim počeli su stizati rezultati analiza.
Odjel za ekologiju otkrio je stanice. Dokazuju da se radi o živom organizmu.
No to nisu bili ljudski leukociti.
Iznenadila sam se kad sam čula da misle da je riječ o meduzama.
Brzo se proširila vijest da se možda radi o meduzama.
Ako je to istina, kako su uopće dospjele onamo?
RADI LI SE O MEDUZAMA?
Radio sam kao glasnogovornik.
Mediji su stalno zvali i morali smo smisliti odgovor.
Nastala je prava strka.
„Što znamo? Što smo čuli?
Jesu li ribari što vidjeli na oceanu?”
S mužem sam 1994. godine kampirala na plaži u Kalalochu.
Jednog smo dana šetali uz obalu
i ugledali stotine mrtvih rakova.
Pokraj njih bile su i kuglice želatine.
Moj muž je sljedećih dana pročitao članak o želatini u Oakvilleu
i pitao se postoji li veza.
Nije neuobičajeno vidjeti mrtve rakove na plaži.
No kad su na plaži na stotine mrtvih rakova,
a s neba pada želatinasta biološka tvar
i sve se to događa istovremeno,
pomislite da sigurno postoji veza.
Sjetili smo se da smo prethodnog dana čuli eksplozije.
Pomislili smo da se provode nekakva testiranja.
U državi Washington mnogo je vojnih baza.
Ljudi su bili jako zabrinuti
što vojska koristi ocean kao poligon za gađanje.
U to je vrijeme na Zapadnoj obali propao izlov lososa.
Bili smo zaprepašteni da bi vojska mogla biti toliko neosjetljiva.
No povrh toga činilo se logičnim da se možda dogodila detonacija
koja je raznijela biološki materijal i digla ga u zrak.
ŽELATINA SE POJAVILA U PERIODU KAD SU ZRAČNE SNAGE
BACALE BOMBE U TOM DIJELU OCEANA
Moguće je da bi nešto veličine dijelova meduze
moglo biti povučeno u atmosferu
i pasti kad se digne oluja.
Oakville je u unutrašnjosti, ali svejedno je blizu oceana.
Ako je nešto svojstveno sjeverozapadnom dijelu SAD-a, to je kiša.
U ovom području s oceana stižu snažne oluje
s iznimno jakim vjetrovima.
Mogu izvući organizme iz vode i podići ih u zrak.
UZ PACIFIK S NEBA PADAJU RIBE
Bilo je mnogo slučajeva da je oluja odnijela životinje
čak i do 130 km u unutrašnjost.
S NEBA PADAJU ŽABE
Vrlo je jednostavno.
Odgovarajući atmosferski uvjeti podići će biološki materijal iz mora
i zadržati ga u zraku dok ne padne natrag na Zemlju.
To je bio slučaj sa želatinom u Oakvilleu.
Tjedan dana nakon prvog slučaja,
novinari su došli na farmu i htjeli intervju.
Dok su bili ondje,
opet je palo s neba.
Bila sam šokirana.
Nije dugo trajalo,
ali bilo je isto kao i prvi put.
Nisam vjerovala u teoriju o meduzama.
To se nije dogodilo samo jednom.
Želatina je pala šest puta u tri tjedna.
To bi značilo da su meduze morale dugo biti u zraku prije negoli su pale.
Nisam vjerovala u to.
Dogodilo se mnogo puta.
Navodno je bilo šest oluja sa želatinom.
I dalje nema odgovora. Kako kaže Sherlock Holmes?
Nešto kao:
„Kad nema običnog objašnjenja, treba tražiti neobično.”
Najiscrpnija testiranja proveo je
Mike McDowell iz Ministarstva zdravstva.
Rezultat je bio prilično neočekivan.
Ovo je moj tata.
Mislim da mu je ovo bila posljednja godina života.
Dakle, 2019.
Sjedi na terasi koju je izgradio svojim rukama.
Kao djeca nekoliko smo puta bili u Ministarstvu da vidimo što radi.
Često bi po njega dolazila vojna vozila
zbog izbijanja antraksa 2000. godine.
Tada bi zvali njega.
Sjećam se kad su ljudi počeli obolijevati,
a od želatine je umrlo mnogo mačaka i stoke.
Onda su se pojavili Neriješeni misteriji.
Svi su nas zvali i govorili da su nam vidjeli tatu na televiziji.
Želatinu su poslali na daljnju analizu u Ministarstvo zdravstva.
Uzorak je vrlo jednoličan. Nema strukture vidljive pod mikroskopom.
Iskušao sam različite mikrobiološke podloge
kako bih izolirao bakterije.
Mike McDowell vjerojatno je najviše istraživao želatinu.
Čula sam da su moj uzorak čuvali u objektu pojačane biosigurnosne razine.
Vjerojatno su mislili da predstavlja biološku opasnost.
Ovo je laboratorijski nalaz.
Ovdje jasno piše da...
Koliko ja znam, bakterije žive u crijevima
i to nas je zabrinulo.
McDowellovo istraživanje natjeralo je znanstvenike da preispitaju svoje teorije.
Neki su odgovore potražili na nebu.
Po jednoj teoriji želatina je otpad iz aviona.
Ne znam događa li se to i u današnje vrijeme,
ali prije se pričalo o „plavom ledu” koji je ljudima probio krov.
Plavim ledom u žargonu se naziva otpad iz zahoda u avionu.
Plave je boje,
a sadrži i antifriz,
pa je prilično otrovan.
Zvala sam Upravu za civilno zrakoplovstvo. Rekli su da je to nemoguće.
Mnogo su puta rekli da ne izbacuju otpad iz zahoda
iznad naseljenih područja.
Avione obično očiste u zračnim lukama.
Može doći do propusta i nešto može ispasti, ali ovo je plavo.
Led je plav.
Kuglice nisu bile plave, već prozirne i želatinaste.
To ne mogu biti fekalije iz aviona.
Nešto je zanimljivo.
Da, u svim je uzorcima bilo bakterija,
mogu se pronaći u ljudskom probavnom sustavu,
kao i kod većine sisavaca, ali mogu se pronaći i u okolišu
jer životinje nemaju zahode na kojima mogu pustiti vodu.
Bakterije tako ulaze u tlo.
Ulaze i u vodu, a mogu se i raspršiti.
Takva je priroda.
Događaji u Oakvilleu potaknuli su me da se zapitam
postoji li mračna pozadina o kojoj se ne govori i koju mediji ignoriraju.
Mislim da je riječ o nečem zlokobnijem.
Nekoliko mjeseci prije pojave želatine,
barem jednom ili dvaput tjedno
područje su nadlijetali veliki crni helikopteri.
KUĆNI VIDEO SNIMILA DOTTY HEARN, SUNNYNA MAJKA
Nadlijeće nas crni helikopter.
Snimit ću ga.
Kažu da ne postoji, ali postoji.
Kad sam 1997. godine radila u kafiću,
ušla je skupina muškaraca...
Bili su stranci. Nisu bili odavde.
Naručili su frapee.
Glavni među njima počeo me ispitivati.
„Ovo je grad gdje je pala želatina?”
Potvrdila sam.
„Je li točno da je netko vidio crnu letjelicu?”
Osjećala sam se jako nelagodno.
Najzad su otišli,
a ja sam pohitala do prozora kako bih zapisala njihovu registraciju.
Jedna mi je gošća rekla da je već zapisala.
Rekla je: „Ne znam tko su ti tipovi, ali sva sam se naježila.”
Pokazalo se da je auto registriran u Fort Hoodu u Teksasu.
DOBRO DOŠLI U TREĆI KORPUS I FORT HOOD
Godinama sam istraživala što se dogodilo u Oakvilleu
i otkrila sam da je Mike McDowell to nazvao matricom.
Rekao je da je ta tvar poput omotnice u koju se nešto može umetnuti,
poput mikroba ili virusa.
Mislio je da je to prijenosni medij.
Rekao je da nema dokaza,
ali mislio je da je namijenjeno prijenosu nečega.
Na temelju onoga što sada znam, a tada nisam znala,
mislim da je to bila vojna vježba.
Zaista to mislim.
Često se događalo
da vojska izvodi pokuse na ljudima bez njihova dopuštenja.
Je li možda američka vojska kriva za želatinu?
Ako jest, zašto?
Što bi dobili zarazom vlastitog stanovništva?
JE LI ŽELATINA REZULTAT VOJNIH TESTIRANJA?
Došlo je vrijeme kad se svi u mornarici
moraju suočiti s prijetnjom biološkog rata.
Sjedinjene Države bile su 1943. godine zabrinute
zbog mogućeg napada biološkim oružjem od strane Njemačke ili Japana.
Bojali su se da te zemlje razvijaju vlastito biološko oružje.
Biološko oružje može se koristiti kad neprijatelj ima zaklon.
Amerika je provela brojne testove na otvorenom.
Neki su bili u vojnim bazama,
a neki na civilnom stanovništvu.
San Francisco, San Diego,
Honolulu, Panama City na Floridi, Norfolk u Virginiji...
Provedeno je više od 200 testova.
Manipuliraju organizmima još od 1950-ih.
Razlog je nacionalna sigurnost.
Učinili su to u San Franciscu da ustanove
je li njegov zaljev pogodan za napad biološkim oružjem.
U SAN FRANCISCU KRAJEM 1954. I POČETKOM 1955.
U operaciji Morski sprej koristili su prskalice na teglenicama blizu obale.
Pustili su zamjenske organizme za koje se smatralo da nisu patogeni.
No smatralo se da su vrlo slični agensima poput antraksa
kako bi usporedili što bi bilo da se zaista radi o antraksu.
Otkrili su da bi uz odgovarajuće vremenske uvjete
značajan dio stanovništva San Francisca
bio izložen tim organizmima u slučaju napada biološkim oružjem.
Otprilike u to vrijeme
prijavljeno je 11 slučajeva zaraze bakterijom Serratia marcescens.
Tada se vjerovalo da je ta bakterija bezopasna za ljude.
Ta se ružičasta ljigava tvar nalazi u vlažnim sredinama,
ali sad se zna da uzrokuje određene vrste infekcija,
a u nekim slučajevima i upalu pluća.
Jedna je osoba umrla.
No bilo je mnogo nagađanja o tomu je li to povezano s testovima.
Ako mogu nešto otkriti, neće se dvoumiti.
Jesu li eksperimentirali i na stanovnicima Oakvillea?
Mislim da vjerojatno jesu.
Odlučio sam da Sjedinjene Američke Države
neće koristiti nikakvo smrtonosno biološko oružje
koje može ubiti ili onesposobiti.
Predsjednik Nixon je 1969. godine okončao program razvoja biološkog oružja.
Bilo je mnogo međunarodnog pritiska
da se sklope novi sporazumi o zabrani korištenja kemijskih i bioloških agensa.
U slučaju Oakvillea,
da smo testirali potencijalno biološko oružje,
kršili bismo međunarodne sporazume.
Kao drugo, kad se koristi biološko oružje, napad je tih.
Ti organizmi nisu vidljivi golim okom.
Ne možete ih namirisati i ne znate da su oko vas.
Mislim da je malo vjerojatno da je odgovorna vlada SAD-a.
Čekali smo liječnika da obavi neke pretrage,
a ja sam pitao tatu
sjeća li se one priče iz Neriješenih misterija.
„Nikad nam nisi rekao što si našao u toj želatini.”
Rekao je da nije završio i to ga je jako frustriralo.
Prije negoli je završio, netko je uzeo uzorke.
Mike je jednog dana došao na posao i krenuo po uzorak,
ali nije ga bilo.
Bio je vrlo uzrujan
jer desetljećima je ondje radio i nikad nije izgubio uzorak.
Obratio se svom nadređenom i rekao mu da je uzorak nestao,
a on mu je savjetovao da bolje ništa ne pita.
Tata je rekao da su došli ljudi u odijelima.
Nije znao jesu li iz vlade, ali rekao je „crna odijela”.
Žena na recepciji mu je rekla da su ljudi u odijelima uzeli uzorke.
Sjećam se da smo jednom razgovarali o tomu kod mojeg ujaka.
Tata se uzrujao što nije završio pokuse
jer bi to bilo veliko otkriće.
Dosjei su nestali. Kao i uzorci.
Nažalost, većina ljudi koji su se bavili time više nisu među nama,
pa se sve sad svelo na usmenu predaju.
Sve su uzorke potrošili tijekom testiranja.
Nikad nećemo identificirati tu tvar.
Želatina je pala s neba 1994. godine
i otad traje rasprava o čemu se radi.
Nakon brojnih teorija i nagađanja, jedna je istina izašla na vidjelo,
a ostalom je suđeno da ostane misterij.
Pronašao sam još neke slične slučajeve,
ali bilo je malo informacija jer se nitko nije razbolio.
Zato nikoga nije bilo briga.
Događaj u Oakvilleu je neobičan. To zovemo modelom švicarskog sira.
Napokon su se sve rupe posložile
kako bismo otkrili neponovljivu i vrlo neobičnu priču.
Bilo mi je najvažnije da se za ovo sazna.
Mnogo sam vremena provela istražujući i pokušavajući shvatiti
jer mislim da želatina ne bi smjela padati s neba.
Sunnyn je trud jako bitan jer je održala istragu na životu.
Volio bih da je imala veću podršku jer što više razgovaramo o tomu,
prije ćemo otkriti istinu.
Želite vjerovati da postoji racionalno objašnjenje,
ali čak i najracionalnije, znanstveno utemeljeno objašnjenje
i dalje će biti suludo.
Smatram da se odgovor krije u plavom ledu.
Sigurno je djelo ljudskih ruku.
To je moje mišljenje. No pitam se čemu sve to.
Pogledajte situaciju s COVID-om.
Znamo kako je biti podvrgnut strašnoj bolesti.
Ne želite ni izaći iz kuće.
Ne želite ništa poduzeti jer ste prestravljeni.
I ti su se ljudi bojali izaći iz kuće
jer je posvuda bilo želatine od koje su obolijevali.
Kako se nositi s time?
Neki u čitavu priču nisu vjerovali
jer je nisu doživjeli.
I to je u redu.
Znam da sam je ja doživjela.
Kao i moja majka.
I to mi je dovoljno.
Upravo gledate prekrasan zalazak sunca.
Vidimo se poslije. Dotad, pozdrav.
Prijevod titlova: Elvis Šimunic