КОНТАКТ У ПУСТЕЛІ
У нашому світі є історії, про які ми обов'язково маємо розповідати.
Є відомі історії, як Розвельский інцидент і Зона 51.
А знаєте про бульки, які падали в штаті Вашингтон?
Я веду шоу «Ґранд Зіро Редіо»,
де ми говоримо про дивні явища, змови
й усе загадкове й незвичне.
І я знайшов одну історію 1990-х років про Оуквілл, штат Вашингтон.
Ці бульки падали з неба, і оскільки я люблю малобюджетні фільми,
я згадав про фільм «Крапля».
КРАПЛЯ, 1958
Коли я дивився його, мені сподобалася ідея про вбивче желе.
А коли я прочитав про те, що сталося в Оуквіллі,
дах мені зірвало повністю.
Про це люди пам'ятали так само, як і про виверження Сент-Геленс.
Пішов дощ, а потім люди побачили ці маленькі краплинки дивного слизу.
Ми тицяли їх палицями, намагалися підняти,
а батьки казали не чіпати їх.
Це було незвично, дивно й загадково,
і я замислилася,
чи навколо нас відбувається щось іще, про що ми не знаємо.
І найцікавіше те,
що ці дивні краплі падали з неба неодноразово.
Вони з'являлися кілька разів під час дощу.
Їх було сотні, якщо не більше. Маленькі краплі.
Це загадка.
І це дивно. Досі дивно.
Такі історії потрібно розслідувати.
І моя розповідь була б неповною,
якби я не зустрівся з очевидцями подій
і занурився в це глибше.
Лише там правда.
ДИВНІ АРХІВИ ВИКЛИКАЮТЬ ЛИШЕ БІЛЬШЕ ЗАПИТАНЬ
АРХІВИ НЕПОЯСНЕНОГО
Це було сьомого серпня 1994 року.
Маленькі желеподібні бульки почали падати в містечку Оуквілл, Вашингтон.
Це була подія, яка назавжди змінила тих, хто її пережив,
і спантеличила тих, хто намагався її пояснити.
МОЖЛИВІ СЦЕНАРІЇ
ЩО ПАДАЛО В ОУКВІЛЛІ?
Я жила в Оуквіллі з 1993 по 2001 рік.
- Дякую. Гарного дня. - Будь ласка.
Я переїхала сюди з міста Фінікс.
Мене приваблювала можливість пожити в сільській місцевості,
сходити на річку й порибалити.
Також я хотіла побути з мамою,
у якої там була чудова ферма.
Перший комбайн почав збирати зерно.
У нас були кури, кози.
Я спекла шість пирогів із персиком.
Моя мама робила консервації, а її город був просто чудовим.
Їй подобалося таке життя.
Мабуть, буде ще дощ.
Так.
З наближенням хмари стають усе темнішими й густішими.
Мама любила тамтешню погоду. Дуже любила.
І одного дня 1994 року в нас була сильна буря.
І я пам'ятаю, як дощ бив по вікнах.
І здавалося, що краплі були якимись густими.
І невдовзі дощ перестав.
Мама вивела своїх песиків на вулицю.
А коли повернулася, сказала:
«На дровітні щось дивне».
Воно схоже на град, але на дотик м'яке».
І ми побачили всюди прозорі, желатиноподібні бульки.
Тоді я працювала у відділі охорони праці.
І через роботу в цій царині
я захотіла більше дізнатися про цю речовину.
Я подумала, що потрібно записати мої спостереження.
Тож я записала.
«Сьомого серпня 1994 року о 16:30
ми з братом зібрали зразки цього слизу».
Мій брат був парамедиком, тож ми обоє знали про заходи безпеки.
Тож перед роботою зі слизом одягали рукавиці.
ЗРАЗОК БУЛЬКИ
«Я проводила тести з 17:00 до 18:30.
Булька не тоне.
Спробувала розчинити в спирті.
Вона не розпадається. Також вона не горить».
Нічого подібного в моєму житті не траплялося,
тому я почала дзвонити іншим.
І я хвилювалася, бо бульки впали на городину.
Я передзвонила в Міністерство сільського господарства.
Здавалося, вони не сильно переймалися цим.
Я подзвонила в Департамент екології, Національну метеорологічну службу.
Ніхто не міг пояснити, що це була за речовина.
Я працював на члена Конгресу, який представляв місто Оуквілл.
Як і будь-якому члену Конгресу,
йому надходило багато гнівних дзвінків з усього округу.
Але цього разу виклик мав доволі дивну тему.
Щось про бульки, що падають із неба.
Я сприйняв за розіграш.
Ти думаєш: «Є різні божевільні». Але дзвонила не одна людина.
Дуже часто люди очікують, що у їхнього представника є відповіді на все.
І його робота — знайти відповідь,
залучити експертів до дослідження.
Тоді ніхто не постраждав.
Тож я міг сказати лише одне: «Ми розбираємося».
Наступного дня я помітила, що мами довго немає.
Я пішла шукати її, але виявилося,
що вона лежала на підлозі у ванній кімнаті.
Вона була ледве при тямі,
бліда, у неї був холодний піт.
Я спитала в неї, що сталося,
а вона сказала, що голова закрутилася.
І її стало нудити.
СИЛЬНЕ ЗАПАМОРОЧЕННЯ, НУДОТА
Ми з братом подзвонили 911.
І коли ми поїхали в лікарню, мене осяяло —
вона єдина з нас торкалася тієї речовини.
Я вирішила взяти зразок бульки до лікарні.
МАМУ ОГЛЯНУВ ДОКТОР ДЕВІД ЛІТТЛ
Уперше я почув про речовину, що падала з неба,
десь тоді ж,
коли до мене прийшла пацієнтка й принесла зразок.
Зразок був у напівпрозорому контейнері, де було трохи трави.
І тоді наша лаборантка поклала трохи матеріалу під мікроскоп
і сказала, що побачила там
людські клітини.
...МІСТИЛА ЛЮДСЬКІ КЛІТИНИ КРОВІ
А саме лейкоцити.
Але не варто було очікувати, що ми зможемо визначити склад чи походження речовини,
адже це виходить за межі можливості більшості лікарень.
Те, що ця речовина містила лейкоцити,
було неочікувано.
Це змусило мене надсилати зразки іншим установам й продовжувати дослідження.
Санні надіслала зразок у Міністерство охорони здоров'я штату.
А потім особисто доставила ще один зразок до Департаменту екології.
Вона думала, якщо хтось і дасть відповідь,
то це буде одна із цих установ.
Щойно вона розіслала зразки,
їй залишалося лише чекати й стежити за здоров'ям матері.
Моя мама пробула в лікарні чотири дні.
Виписали її з діагнозом «якийсь вірус».
Досі я впевнена,
що мамі стало погано через ту речовину.
І мама Санні була така не одна.
Того ж тижня
багато жителів Оуквілла захворіли
й мали подібні симптоми.
ЖИТЕЛІ СКАРЖАТЬСЯ НА СХОЖІ СИМПТОМИ
ОПИТАЛИ 30 ЖИТЕЛІВ,
Через чотири дні після дощу,
коли мама ще була в лікарні,
ми з братом знайшли на ґанку кошеня.
Воно було мертве.
Ми чули й інші історії про померлих тварин.
ЗНАЙШЛИ «РОЖЕВИХ» МЕРТВИХ ЖАБ
В ОТОЧЕННІ СЛИЗУ
І це була одна з причин, чому я так хотіла дізнатися, що це за речовина.
Невдовзі після цього
почали приходити відповіді з вищезгаданих установ.
У Департаменті екології знайшли клітину,
яка вказувала на те, що слиз належав живій істоті.
ВОНИ ЖИВІ! У БУЛЬКАХ Є КЛІТИНИ ІСТОТ
Але це не людські лейкоцити.
Я була здивована висновком про те, що це, імовірно, була медуза.
БУЛЬКИ: ДУМАЮТЬ (ХАХ), ЩО ЦЕ МЕДУЗИ
Швидко поширилася новина про те, що це могли бути подрібнені медузи.
Але якщо це правда, як вони взагалі туди потрапили?
ЧИ БУЛИ БУЛЬКИ МЕДУЗАМИ?
Я відповідаю за комунікацію,
і коли мені почали дзвонити зі ЗМІ, треба було знайти відповідь.
Ми несамовито шукали.
«Що ми знаємо? Що ми чули?
Чи бачили щось рибалки в океані?»
У 1994 році ми з чоловіком відпочивали на пляжі Калейло.
КАЛЕЙЛО — 166 КМ — ОУКВІЛЛ
І якось ми йшли берегом
і побачили сотні мертвих крабів.
А разом із ними були ці маленькі бульки.
Через день-два мій чоловік прочитав статтю про оуквіллські бульки
й приспустив, що тут є зв'язок.
Мертві краби на пляжі — не аномалія,
але коли їх на пляжі сотні,
а з неба падає липкий органічний матеріал,
і все це трапляється приблизно в один час,
зв'язок сам напрошується.
Пам'ятаю, за день до цього були вибухи бомб.
Ми думали, що це якісь випробування.
У Вашингтоні є багато військових баз.
І людей дуже турбувало те,
що в океані випробовують зброю.
Тоді вилов лосося на Західному узбережжі майже припинився,
і нас здивувало те,
що військові могли якось перегнути палицю.
Але до цього всього
логічним здавався варіант про якусь детонацію,
під час якої всюди розкидало купу біологічного матеріалу.
БУЛЬКИ З'ЯВИЛИСЯ ПІД ЧАС ТОГО, ЯК ВПС
СКИДАЛИ БОМБИ В ТИХИЙ ОКЕАН БІЛЯ ШТАТУ ВАШИНГТОН
Можливо, що якісь шматочки медуз
могли злетіти в атмосферу
й випасти після проходження грозового фронту в тому регіоні.
Оуквілл знаходиться не на узбережжі, але доволі близько від нього.
Ми на північному заході,
і найкраще з ним асоціюється
дощова погода.
У цьому регіоні з океану приходять сильні шторми,
які приносять сюди стрімкі потоки повітря.
Вони можуть витягувати з води організми
й підіймати їх у повітря.
НА УЗБЕРЕЖЖІ ПАДАЄ РИБА
Багато разів повідомляли про тварин,
які падали під час таких гроз за багато кілометрів углиб материка.
ДОЩ ІЗ ЖАБ
ПОТІК ПОВІТРЯ ЗАНІС ЇХ ЗА 800 КМ У ГРЕЦІЮ
Тож усе дуже просто.
Погодні умови тут підходять для того,
щоб підняти щось у повітря
й тримати там, доки воно не впаде,
як у прикладі з бульбашками в Оуквіллі.
Після першого випадіння бульбашок минув тиждень,
на ферму прийшли журналісти й хотіли взяти інтерв'ю.
І поки вони були там,
з неба знову випали бульки.
Я була вражена.
Дощ тривав недовго,
але вони були такими ж, як і під час першого дощу.
Тож я не зовсім вірила в теорію про медуз.
Бо випадок випадіння желеподібного слизу був не один.
За три тижні бульки падали шість разів.
Медузи мали пробути там довгенько
перед падінням.
Це малоймовірно.
Це траплялося часто.
Схоже, їх принесли шість грозових фронтів.
І відповідей не було. Що каже Шерлок Голмс?
Щось на кшталт:
«Коли проста відповідь не допомагає, треба шукати незвичайне».
Найважливіше дослідження
провів Майк Макдавелл із Департаменту охорони здоров'я штату.
МЕДИЧНІ ЛАБОРАТОРІЇ
Результат дослідження був доволі неочікуваним.
Це мій тато.
Гадаю, це був останній рік його життя.
Це був десь 2019-й рік.
Він сидить на ґанку, який збудував власними руками.
У дитинстві ми кілька разів були в Департаменті охорони здоров'я
і бачили його роботу.
Час від часу
його забирали військові машини, як-от під час сплеску сибірки у 2000.
Така в нього була посада.
Щодо бульок я пам'ятаю, як люди почали хворіти
й померло скількись котів і скількись голів худоби.
А коли з'явилося шоу «Нерозгадані таємниці»,
усі дзвонили нам і казали: «Друже, я бачив твого тата по телевізору».
Слиз направили в Департамент охорони здоров'я штату
для подальшого аналізу.
Він був однорідний.
Не було структури, яку ми могли б побачити так чи під мікроскопом.
Я поміщав його в різні середовища,
намагався ізолювати бактерії.
Майк Макдавелл, мабуть, найбільше досліджував ці бульки.
Я чула, що надісланий зразок тримали в герметичному середовищі.
Гадаю, це тому,
що в Департаменті його сприйняли за біологічну загрозу.
А ось лабораторний звіт.
Тут чітко написано:
«Під час культивування з речовини виросли наступні мікроби».
Наскільки я розумію, ці бактерії живуть у кишківнику,
і це викликало деякі хвилювання.
Дослідження Макдавелла
черговий раз змусило науковців переосмислити походження бульок,
а декого шукати відповіді у небі.
ЧИ ПАДАЛИ БУЛЬКИ З ЛІТАКІВ?
За однією теорією ці бульки вважалися
людськими відходами, які падали з літаків.
Не знаю, чи часто таке трапляється сьогодні,
але тоді я чув історії
про «синій лід», який пробив дах будинку.
«Синій лід» — це сленговий термін
на позначення відходів із туалетів у літаку.
Він синього забарвлення,
а також має домішки антифризу,
який може бути токсичним.
Коли я зв'язалася з управлінням авіації,
там сказали, що не вважають це можливим.
Авіаційне управління безліч разів казало, що не скидає людські відходи з літаків
над населеними районами.
Зазвичай їх позбуваються в аеропортах.
Звісно, можуть бути помилки, і щось може впасти, але воно синє.
Відходи сині.
А бульки не були синіми. Вони були прозорими й желеподібними.
Не розумію, як це могли бути відходи, що впали з літака.
Є кілька цікавих речей.
Так, у всіх зразках були ті бактерії,
але вони — звична частина травної системи людини
й більшості ссавців, але їх можна знайти й у різних середовищах,
адже у тварин немає туалетів.
Тож ці бактерії змішуються з ґрунтом.
Вони також потрапляють у воду, а потім розпилюються.
Така природа.
Що б не сталося в Оуквіллі, це змусило мене більше сумніватися
й думати, що був ще якийсь страшніший варіант,
про який не говорили в медіа.
Гадаю, там було щось більш зловісне.
Кілька місяців до того, як випали бульки,
досить часто, принаймні раз чи двічі на тиждень,
над нами літали великі чорні гелікоптери.
СІМЕЙНЕ ВІДЕО ЗНЯТЕ ДОТТІ ГІРН — МАТІР'Ю САННІ
Тут летить чорний гелікоптер.
Зараз зніму.
Казали, що такого не було, але ось.
Здається, це було в 1997-му році,
коли я працювала за автоматом із газованкою,
до мене підійшли чоловіки.
Це були незнайомці не з Оуквілла.
Вони замовили молочні коктейлі.
І головний із них почав мене розпитувати.
«Це в цьому місті падали бульки?»
Я сказала: «Так».
«Правда, що тут бачили чорні гелікоптери?»
Мені стало якось незручно.
Нарешті вони пішли,
і я побігла до вікна, щоб записати їхній номерний знак,
а одна з відвідувачок сказала: «Я вже записала».
Сказала: «Не знаю, хто це були,
але від них у мене мурашки по шкірі».
ПОЛІЦІЯ ОУКВІЛЛА ПЕРЕВІРИЛА НОМЕРНІ ЗНАКИ
Номерний знак було зареєстровано у Форт Гуді, штат Техас.
3-Й БРОНЕТАНКОВИЙ КОРПУС І ФОРТ ГУД «ХОРОШЕ МІСЦЕ»
Я багато років досліджувала, що сталося в Оуквіллі,
і дізналася, що Майк Макдавелл назвав це матрицею.
Він сказав, що це речовина, яка слугувала конвертом,
у який можна було вставити мікроб чи вірус.
Він думав, що це система доставки. Система для транспортування. Так і казав.
Він казав: «У мене немає доказів,
але схоже на те, що в цій штуці щось розповсюджують».
Виходячи з того, що я знаю зараз, але не знала тоді,
думаю, це були військові навчання.
Я впевнена.
Так часто було.
Військові проводять експерименти над людьми без їхнього дозволу.
Чи можна звинувачувати військових у появі бульок?
І якщо так, то чому?
Яку вигоду вони мали отримувати з інфікування громадян?
ЧИ БУЛИ БУЛЬКИ РЕЗУЛЬТАТОМ ВІЙСЬКОВОГО ЕКСПЕРИМЕНТУ?
Настав час, коли кожен службовець ВМС
має звернути увагу на загрозу біологічної зброї, або ж «БЗ».
У 1943-му році США побоювалися
потенційної біологічної атаки з боку Німеччини чи Японії,
адже вважали,
що вони розробляють власну біологічну зброю.
Біологічну зброю можуть використати для враження особового складу в укриттях.
Тож США провели низку польових випробувань.
Деякі були на військових базах,
інші — у звичайних містах.
Сан-Франциско, Сан-Дієго,
Гонолулу, Панама-Сіті у Флориді, Норфолк у Вірджинії...
Провели понад 200 випробувань.
Вони проводили генетичні експерименти ще з 1950-х
і робили це задля національної безпеки.
Експерименти проводили в Сан-Франциско,
щоб з'ясувати, чи зручно в затоці застосовувати біозброю.
ПРОВОДИЛИСЯ В САН-ФРАНЦИСКО НАПРИКІНЦІ 1954 НА ПОЧАТКУ 1955
Під час операції «Морський розпил» на баржах ставили розбризкувальні пристрої.
Вони випускали непатологічні бактерії, які мали імітувати атаку біологічних агентів.
Але вони були дуже схожими до бактерій сибірки,
щоб відтворити розвиток подій під час застосування чогось подібного.
І вони дізналися, що за належних погодних умов
велика частина жителів Сан-Франциско
потрапила б під вплив цих організмів
під час біологічної атаки.
Під час проведення цієї операції
було повідомлення
про 11 заражених бактеріями Serratia marcescens.
Тоді бактерії Serratia marcescens вважалися безпечними для людей.
Це рожева слизька субстанція, яка зазвичай є у вологому середовищі,
але тепер відомо, що вона викликає певні інфекції,
а інколи й пневмонію.
Одна людина навіть померла.
Але було багато припущень щодо того, чи це було пов'язано з експериментом.
Заради отримання інформації вони охоче нехтують безпекою людей.
Чи був Оуквіллській інцидент експериментом над людьми?
Гадаю, така вірогідність є.
Я вирішив, що Сполучені Штати Америки
відмовляться від використання будь-яких видів смертоносної біологічної зброї,
яка може вбити або зашкодити людині.
Президент Ніксон закрив
програму з розробки наступальної біологічної зброї в 1969-му році.
Тоді міжнародна спільнота
тиснула на країни для підписання угод про заборону хімічної і біологічної зброї.
США ВІДМОВЛЯТЬСЯ ВІД ЛЕТАЛЬНОЇ БІОЛОГІЧНОЇ ЗБРОЇ
Отже, у випадку з Оуквіллем,
якби ми дійсно проводили випробування потенційної біологічної зброї,
це б порушувало міжнародні угоди.
По-друге, атака біологічною зброєю зазвичай непомітна.
Отже, організм навіть не видно неозброєним оком.
Ви не відчуваєте запаху, не знаєте про атаку.
Тож я вважаю маловірогідним те,
що уряд проводив такі заходи.
Ми чекали на лікаря, який мав узяти аналізи.
і я спитав у тата:
«Пам'ятаєш історію, яку розповідав на тому шоу?
Ти так і не назвав відповідь. Що ти знайшов у цих бульках?»
Він сказав: «Я не закінчив дослідження. Це засмучує.
Хтось просто забрав зразок».
За словами Майка, він пішов на роботу, хотів узяти зразок,
а його не було.
Він був дуже засмучений,
бо працював там десятиліттями й ніколи не губив зразка.
І коли він сказав керівнику, що зразок зник,
він порадив йому не ставити зайвих запитань.
Тато казав: «Прийшли люди в костюмах». Питаю: «У костюмах?» Каже: «Так».
Він не знав, чи це урядовці. Просто люди в костюмах.
Жінка на рецепції сказала йому, що зразок забрали люди в костюмах.
Пам'ятаю, як говорив про це
у вітальні в будинку мого дядька,
і він дуже засмутився, казав, що не завершив роботу,
що це була б велика знахідка для його кар'єри.
Усі записи про це відсутні. Усі зразки теж відсутні.
На жаль, багато людей, які працювали над цим, померли,
тож ми здебільшого маємо справу з усними переказами.
Зрештою, зразки розійшлися на тести й згодом закінчилися.
Ми так і не ідентифікували, що це було.
Бульки випали в 1994 році.
І їхнє походження досі породжує суперечки.
Але після всіх теорій і домислів
залишилася одна істина:
деяким таємницям судилося залишитися таємницями.
Я знову дослідив інцидент
і знайшов кілька випадків повідомлень про щось схоже,
але інформації було дуже мало, бо, гадаю, ніхто не захворів.
Тож нікого це й не хвилювало.
Інцидент в Оуквіллі був незвичним. Такі ми називаємо моделлю швейцарського сиру.
Зрештою, події,
наче дірочки в сирі,
зійшлися так, що ми змогли дізнатися про цю
доволі незвичну історію.
Для мене важливо було
донести до людей інформацію про цю історію.
Я дуже багато часу досліджувала й намагалася з'ясувати все,
бо в моїй реальності дивні бульки не падають із неба.
Гадаю, праця Санні важлива, бо вона не дозволила дослідженню згаснути.
Але однодумців було мало.
Що більше ми говоримо про це, то ближчими стаємо до правди.
Хочеться думати, що у всьому є логіка,
і навіть у найбільш обґрунтоване пояснення
буде важко повірити.
На мою думку, ця субстанція — перероблені людські відходи.
Це точно щось штучне.
Така моя думка. Але також я думаю: «У чому причина? Яка мета цього?»
Погляньте на ситуацію з ковідом.
Ми добре усвідомлюємо, як жити під час епідемії такої хвороби.
Ми навіть із дому не виходимо.
Не хочеться нічого не робити через страх.
А ті люди боялися виходити з дому,
бо всюди був якийсь слиз, через який вони хворіли.
Що із цим робити?
Деякі люди не повірили в це,
бо не пережили цього.
Це нормально.
Я знаю, що я особисто це пережила.
Моя мама пережила.
Мені цього досить.
Зараз ви споглядаєте чарівний захід сонця.
Бувайте. Ще побачимося.
Переклад субтитрів: Павло Дум'як