PŘÍŠERA ZE STARÉHO SOULU
Kámo,
proč ještě bojuješ?
Víš, že nemůžeš vyhrát.
Nebojuju, abych vyhrál.
Ale abych nezapomněl.
Aby nezapomněli, co nám provedli.
Že lidi, co si ta zvěrstva pamatují, stále žijí.
Aby litovali.
A pokud nebudou litovat,
budou se alespoň cejtit provinile.
A pokud to nebudou cítit,
tak jim aspoň znepříjemním život.
Budu je otravovat.
A díky tomu na to nezapomenou.
A proč jim neodpustit?
Jak bych jim mohl odpustit? Ani se neomluvili.
Odmítají připustit, že se vůbec kdy něco stalo.
Vůbec nevidím důvod jim nic odpouštět.
No, i tak…
je to dávná historie.
Lidi tehdy neměli na výběr.
Jasně.
Tak to chodilo.
Mohli to dostat třeba rozkazem, dělat to proti svý vůli.
Ale…
lidi přece mají šanci si uvědomit a napravit chyby, které kdy udělali.
Kdybychom se ani neobtěžovali,
svět by byl mnohem horší.
Jak moc mi věříš, kámo?
Důvěra se nedá vyčíslit.
Buď ji máš, nebo ne.
Vůbec…
jsem tě neměl poznat, příteli.
Kdybychom se neznali, nevadilo by mi, jaká se ze mě stane zrůda.
Proč proboha?
Bál jsem se.
Že bych mohl zemřít.
Díky Ho-džemu jsem jednou dokázal snít.
Říkal jsem si, že jednou budu moct…
žít jako on.
Jako člověk.
Ale…
nešlo to.
Jsem prostě stvůra.
Je mi fuk, co se stane všem kromě mě. Necítím vinu.
Nepálí mě svědomí. Když mě něco ohrozí, zabíjím. Když se nudím, lovím.
Když mám hlad, hoduju.
Nic není…
tak vzrušujícího.
Tvá máma byla Akiko.
Ale víš vůbec,
jakým způsobem zemřela?
Vím.
A co z toho?
Je to dávno, tak co?
Vychovala mě lejdy Maeda.
Ona mě vzala pod křídla.
Nevíš, že tě využívá?
Hodný syn by odpověděl "ano".
Nechápeš to.
To já využívám ji.
Abych přežil.
Takže…
zemři.
Přiveď mi, prosím, Jun Čcheok.
Kvůli Ho-džemu.
Nutně musí zemřít rukou pana Čanga.
Teď zemřeš!
Ani hnout! Jinak střelím!
Pan Čang bude moc zklamaný, až zjistí,
že ses rozhodl stát zrůdou.
Počkat, ten člověk…
Co jsou ti lidi zač?
Pojďte. Jestli chcete žít.
Jen tak stojíte?
-No tak! -Zmizte odsud. Rychle.
Tak kdo?
Kdo vás poslal?
Nemáš vůbec žádnou šanci mě porazit.
Tak schválně.
Kdo z nás odsud odejde po svých.
Nakonec zabije lejdy Maeda všechny, na kterých ti záleží.
Protože touží po tom, abys zůstal na světě úplně sám.
Abych řekl pravdu, je mi jedno, kdo z vás dvou zvítězí.
Hlavně aby to bylo rychle a tiše.
Každopádně…
tohle se ti bude hodit.
MEZI SYMBIÓZOU A PARAZITISMEM
EPISODA 7 BEZVÝZNAMNÝ ČLOVĚK
Prosím, slitování,
lejdy Maedo.
Smilujte se nad Ho-džem.
Prosím.
Budu, budu ho dobře sledovat.
Dám pozor, aby se vám nikdy nepřipletl do cesty, lejdy Maedo.
Budu ho hlídat jako oko v hlavě.
Tak prosím, dejte mu milost.
Vy mi to …
zaručíte svým životem?
Pokud…
ho necháte žít,
ano.
Zaručím.
Ho-dže.
Ho-dže, pojď. Půjdem domů.
Půjdem, jo?
Za chvilku tam budeme, vydrž.
Ano, rozumím, hned vyjedu.
Ne, vy zůstaňte tady, pojedu sám.
-Kam jedete? -Kwon Jon-gil se už probral
a ptá se po mě. Vrátím se.
DETEKTIVKA NOH ČI-SU
Tak jak to jde, detektive?
Kapitáne?
Kapitáne!
Co se děje?
Lejdy Maeda zřejmě odhalila náš plán.
Vítejte.
Čekala jsem vás.
Proto jsem se sem dostal tak snadno.
Co bych pro svého starého přítele neudělala.
Jsme stále přátelé?
Uběhlo tolik času a tolik věcí se změnilo, ale stojíme tu, takže bych řekla,
že jsme.
Byla jsem osamělá.
Bez nikoho, kdo by si mě pamatoval,
takovou, jaká jsem byla.
Kdybyste se teď viděla mýma očima,
tak byste si přála, abych zapomněl.
Není snad lepší…
mít bolestivé vzpomínky, než žít…
v prázdnotě?
Vy mi bolest nezpůsobíte, jste…
jen odporná.
Pořád si stojíte za tím, že lidské životy jsou si rovny?
Vy jste přesvědčena, že ne?
A co život Jun Čcheok?
Na její život máte stejný názor?
Vždycky mě zajímalo,
jak moc rovnocenné různé životy vy vidíte.
Například ten váš přítel v nemocnici.
Přesuneme vás na pooperační.
Co?
Nebo…
váš přítel u policie.
A číslo 71, které hledáte.
Co kdybyste si měl zvolit mezi jejich životy a životem Jun Čcheok?
Koho byste si vybral?
To snad…
neuděláte.
Jun Čcheok dole nenajdete.
Každou chvíli jí odeberou symbionta.
Buď z ní bude jiný člověk, neboť ztratí paměť, tak jako vy před rokem,
anebo neunikne z vodní nádrže
a utopí se.
Takže …
koho zachráníte prvního?
Jun Čcheok?
Hoďte ji tam.
Nebo…
vaše přátele?
Vybírejte, pane Čangu.
Už nemáte moc času.
Jak daleko s tím chcete zajít?
Já si jen chtěla ověřit,
zda to, za čím tak pevně stojíte, je pravda, nebo ne.
Povězte.
Pořád jsou životy těch lidí rovnocenné?
Všichni jsou si pro vás rovni?
Pane Čangu.
Kapitáne! Kapitáne!
Ne, ne, nechoď sem!
Ho-dže, nechoď sem! Ho-dže!
Sakra, hráblo ti?
Proč jsi sem přišel? Nic s tím nenaděláš!
Už je znám.
Vzdej to.
Odsud není úniku.
Kde je pan Čang?
Řekněte mi to.
Je ještě naživu?
Je, ale ty už se s ním nikdy nesetkáš.
Čang Tchesang dal totiž před tebou přednost záchraně jiných.
A kvůli svému rozhodnutí bude rozerván na kusy a zemře.
Ty zemřeš v téhle nádrži.
Neměli jste to komplikovat, jestli jste chtěli vyhrát.
Vy dva jste až moc emocionální, ke všemu máte tisíce důvodů.
Stejně jako máme i důvody, proč žít.
Jsou i důvody, proč se žití vzdát, když to má smysl.
Ty se smrti nebojíš?
To, čeho se bojím, není smrt.
Ale to, že zůstanu navěky jen sama.
Taková jiskra v očích.
Škoda, že zemřeš.
A do prdele, co to… Co to sakra je?
Sklapněte, proboha!
Ho-dže!
Ho-dže, seš celej?
Sakra.
Ne, počkat, to ne! Nech mě bejt!
Vypadněte! Rychle.
Mý nohy. Opatrně.
-Tohle taky. -Krucinál.
Musíme vzít Čong-Hjoka s sebou, nemůžem ho tu nechat.
Díky.
A je to.
Ho-dže!
Vzadu je výtah. Tak běžte. Hned!
Kruci.
Vypadněte!
No tak, honem.
Na jakou teplotu?
Na osmnáct stupňů.
To stačí.
Vím, že tě to bolí.
Dusík byl právě vypuštěn.
Prosím, evakuujte se.
Dusík byl právě vypuštěn.
Přístupové chodby na čtvrté patro budou uzavřeny.
Tady to je!
Dusík byl právě vypuštěn.
-Prosím, evakuujte se. -Ho-dže, tak honem!
-Kde se flákáš? -Prosím, evakuujte se.
Přístupové chodby na čtvrté patro budou uzavřeny.
Počkat! Ho-dže! Ho-dže!
Jste v pohodě?
-Jo. -Ho-dže, Ho-dže! Jsi živej? Dobrý?
Není čas na řeči.
Když vyjedete o patro výš, uvidíte chodbu. Projděte ji na konec.
Bude tam železná brána, za ní je chodba a ta by vás měla dovést přímo ven.
Počkat moment, co ty?
Jun Čcheok tu ještě je.
To ne, to ne! To nemůžeš.
Zavolejte policii, až odejdete.
Jo, zavolám.
Hele, ty syčáku. Koukej jít s náma. Odejdem spolu, jasný?
Nemusíš přece riskovat vlastní život!
Jen běžte.
Přivedu ji zpátky.
Jak pokračujete?
Voda v nádrži klesla na dvacet stupňů.
Na osmnáct se dostaneme do dvou, tří minut.
Brzo se jí zastaví srdce.
Můj Čangu.
Kéž bych mohla být s tebou.
Jen jednu věc…
bych ti moc chtěla říct.
Chtěla jsem toho s tebou…
tolik prožít.
Co to je?
Symbiont není uspaný?
Proč jsi to udělala?
To jsi mě…
chtěla nechat zabít?
Měla jsem tě zabít před rokem.
Když sis vybral…
pana Čanga místo mě.
Zajímalo by mě,
jestlis mě kdy vnímala jako syna.
Jisté věci lidi oslabují.
Rodina, přátelé, milenci, patriotismus.
Jakmile se začneš zabývat triviálními a bezvýznamnými…
vztahy, začneš vnímat,
jak nicotní lidé jsou.
Jen čekají,
až je někdo zneužije a zahodí.
Tak jsem tě ale nevychovala, Sung-džo.
Bičovala jsem tě a trénovala, aby sis dokázal vystačit sám.
Přesto jsi toužil po matce
a upnul se na Čang Tchesanga.
Jsi zklamání.
Omlouvám se.
To, že jsem tě zklamal,
znamená, že jsi ve mě věřila.
Chápu.
Odteď se budu snažit.
Pro nikoho slzu neuroním.
Nikomu se neotevřu.
Takže…
Je čas, abys mě uznala.
Už nebudu závislý.
Teď si vystačím sám.
To je krása.
Srdce se jí zastavilo.
Toho symbionta si vezmu.
Vážně…
myslíš, že nás čekají lepší časy?
Samozřejmě.
O to se osobně postarám.
Co je?
Co se mnou teď bude?
Hele,
zabils tři lidi, to bude mít nějaký následky.
Ale pomůžu ti zmírnit trest polehčujícími okolnostmi.
To ti slibuju.
Pohyb, pohyb, pohyb.
Co se stalo, kapitáne?
-Co se vám stalo? -Co to je?
-Jak moc jste zraněný, můžete chodit? -Asi je zlomená.
-Pohyb, pohyb. -To snad ne.
Začněte s razií v Čonsung Biotechu.
Sežeňte povolení, Nohová.
-Rozkaz, pane. -A sakra!
Budete v pořádku, pane?
Unikli jste jen vy dva?
Cože?
Nebyl s vámi ještě někdo?
Ne.
Jen my dva.
Aha, chápu.
Dveře se otvírají.
POLICEJNÍ RAZIE V ČONSUNG BIOTECH
STÁTNÍ ZÁSTUPCE PŘEDVOLÁVÁ ŘEDITELE K VYSVĚTLENÍ
EXISTENCE EXPERIMENTÁLNÍCH LABORATOŘÍ ZŮSTÁVÁ NEJISTÁ
Oh, dobrota.
Pojď se už najíst, přijdeš pozdě.
Jo!
Děkuji.
Budeš dneska ve škole dlouho?
Pořádáme charitativní bál, takže dneska přijdu asi fakt hodně pozdě.
Dobré!
Vážně?
Jo.
Už máš nějakého přítele?
Přítele?
No,
časem se objeví.
Na, trochu masa.
To je dobrota.
Dneska ti to sluší.
Díky, na to určitě nachytám mraky kluků.
Máš i moc pěkné šaty.
Viď? Chtěla jsem zkusit něco nového. Občas se mi zdává,
že pořád za někým utíkám celou noc.
Nevím, kdo to je.
Nemám moc vzpomínek.
Když se vzbudím, bodá mě u srdce, jako by bylo zlomené.
Až jaro pomine,
vrátí se zas léto.
A my budeme zase žít.
Pokračujte.