‫- היצור מגיונגסונג -‬
‫היי.‬
‫למה אתה ממשיך להילחם?‬
‫אתה יודע שלא תוכל לנצח.‬
‫אני לא נלחם כדי לנצח.‬
‫אני נלחם כדי שהם לא ישכחו.‬
‫כדי שהם לא ישכחו מה הם עשו לנו.‬
‫כדי שהם ידעו שאלו שזוכרים‬ ‫מה הם עשו עדיין נמצאים בחיים.‬
‫כדי שהם יצטערו.‬
‫אם הם לא יצטערו,‬
‫אז לפחות כדי שהם ירגישו אשמה.‬
‫ואם הם לא ירגישו אשמה,‬
‫אז כדי לעמוד בדרכם ולהוות מטרד.‬
‫להשאיר אותם במתח.‬
‫ככה גם הם לא ישכחו.‬
‫אתה לא יכול לסלוח להם?‬
‫לא, כל עוד הם לא מרגישים צורך להתנצל.‬
‫הם מסרבים להודות בכך שהדברים האלה קרו.‬
‫יהיה מגוחך מצידי לסלוח להם, לא?‬
‫בכל זאת,‬
‫הכול שייך לעבר.‬
‫לאנשים לא הייתה ברירה אז.‬
‫בסדר.‬
‫אלה היו הזמנים.‬
‫חלק נאלצו לעשות את מה שעשו כדי לשרוד.‬ ‫הרי כולנו בני אדם.‬
‫אבל…‬
‫זה גם עניין אנושי,‬ ‫לתקן את העוולות שלהם גרמנו.‬
‫אם לא תטרח להתאמץ…‬
‫העולם יהיה נורא הרבה יותר.‬
‫כמה אתה בוטח בי?‬
‫אין "כמה" כשמדובר באמון.‬
‫אני פשוט בוטח בך.‬
‫הלוואי…‬
‫שלא הייתי פוגש אותך מלכתחילה.‬
‫אילולא נפגשנו,‬
‫היה בסדר גמור מבחינתי להפוך למפלצת.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אמרתי לך.‬
‫אני לא רוצה למות.‬
‫הודות להו־ג'ה, פעם חלמתי לרגע.‬
‫חלמתי שאוכל להיות כמו הו־ג'ה.‬
‫להיות אנושי‬
‫ולהתנהג באנושיות.‬
‫אבל…‬
‫לא יכולתי.‬
‫פשוט הייתי מפלצת.‬
‫לא אכפת לי מה יקרה לכל דבר מלבדי.‬
‫אני לא מרגיש אשמה‬
‫או ייסורי מצפון.‬
‫אני הורג כשמישהו מהווה איום.‬ ‫אני צד כשמשעמם לי.‬
‫אני אוכל כשאני רעב.‬
‫ובנוסף…‬
‫אני מקבל מזה הנאה.‬
‫שמעתי שאקיקו היא אימא שלך.‬
‫אבל אתה יודע…‬
‫איך היא מתה?‬
‫כן.‬
‫מה העניין?‬
‫אז מה? הכול בעבר.‬
‫ליידי מאדה היא זו שגידלה אותי והגנה עליי.‬
‫אתה לא חושב שהיא ניצלה אותך?‬
‫בן טוב תמיד עונה, "כן".‬
‫את לא מבינה.‬
‫אני ניצלתי אותה‬
‫כדי שאוכל לשרוד.‬
‫אז…‬
‫פשוט תמותי.‬
‫יון צ'ה־אוק.‬
‫תביאו את האישה הזו אליי.‬
‫למען הו־ג'ה…‬
‫מר ג'אנג חייב להיות זה‬
‫שיוביל אותה אל מותה.‬
‫את חייבת למות עכשיו.‬
‫תעצור! אם תזוז, אני אירה!‬
‫מאסטר ג'אנג יהיה מאוכזב מאוד לגלות…‬
‫שהחלטת להפוך למפלצת.‬
‫רגע, האיש הזה…‬
‫מי האנשים האלה?‬
‫את חייבת לרוץ. אחרת תמותי.‬
‫מה נראה לכם שאתם עושים?‬
‫היי!‬
‫תברחי כמה שיותר רחוק. עכשיו.‬
‫מי זה היה?‬
‫מי שלח אתכם?‬
‫אין לך דרך לנצח כאן.‬
‫אתה רוצה להתערב…‬
‫אם אוכל לנצח או לא?‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫ליידי מאדה תהרוג את כל מי שבסביבתך.‬
‫כי היא רוצה שתישאר לבד בסוף.‬
‫אם אתה רוצה לדעת מה דעתי,‬ ‫לא אכפת לי מי ינצח.‬
‫אני רק רוצה שהקרב הזה ייגמר מהר.‬
‫וכדי לגרום לכך,‬
‫זה יהיה שימושי.‬
‫- היצור מגיונגסונג‬ ‫בין חסד לניצול -‬
‫- פרק 7: אדם שולי -‬
‫גברתי, תרחמי עליו!‬
‫בבקשה, תרחמי על הו־ג'ה, רק הפעם!‬
‫בבקשה!‬
‫אני אשגיח עליו היטב.‬
‫אוודא שהוא לא יופיע מולך שוב, ליידי מאדה.‬
‫אני ארסן אותו בכל צורה שאוכל, אז…‬
‫בבקשה, תחוסי עליו הפעם.‬
‫אתה מוכן…‬
‫להמר על ההבטחה הזו בחייך?‬
‫אם תיתני להו־ג'ה לחיות…‬
‫אז כן. אני מוכן להמר על חיי.‬
‫הו־ג'ה.‬
‫בוא נלך הביתה.‬
‫קדימה, הו־ג'ה.‬
‫בוא נלך הביתה עכשיו, בסדר?‬
‫בוא נלך.‬
‫טוב, אני אבוא עכשיו.‬
‫לא, תישאר כאן. אני יכול ללכת לבד.‬
‫מה? לאן אתה הולך?‬
‫קוון יונג־גיל התעורר וביקש שאגיע.‬ ‫אני אחזור.‬
‫- הבלשית נו ג'י־סו -‬
‫היי, איך הולך…‬
‫קפטן.‬
‫קפטן!‬
‫מה קרה?‬
‫נראה שליידי מאדה עלתה על התוכנית שלנו.‬
‫ברוך הבא.‬
‫חיכיתי לך.‬
‫לא פלא שהיה שקט כל כך בדרך לכאן.‬
‫זה המעט שיכולתי לעשות למען חבר ותיק.‬
‫אנחנו עדיין חברים?‬
‫עבר כל כך הרבה זמן,‬ ‫והשתנו כל כך הרבה דברים,‬
‫אך אנחנו עדיין עומדים זה מול זה,‬
‫אז אולי כן.‬
‫אולי זו הסיבה…‬
‫שהרגשתי בודדה יותר משחשבתי…‬
‫כשנמחקתי מהזיכרונות שלך.‬
‫אילו ידעת איך אני זוכר אותך,‬
‫היית מעדיפה שהזיכרונות שלי יישארו מחוקים.‬
‫תמיד עדיף‬
‫לחיות עם הזיכרונות הכואבים שיש לנו‬
‫מאשר עם כלום.‬
‫כבר לא כואב לי בגללך.‬
‫את דוחה.‬
‫אתה עדיין חושב‬
‫שחיי כל בני האדם שווים?‬
‫את עדיין חושבת שלא?‬
‫מה עם יון צ'ה־אוק?‬
‫אתה עדיין מרגיש ככה לגבי החיים שלה?‬
‫תמיד סקרן אותי‬
‫כמה חיי אדם הם שווים בעיניך.‬
‫החבר שלך שנמצא בבית החולים, לדוגמה.‬
‫אתה תעבור למחלקה הכללית.‬
‫מה?‬
‫או…‬
‫החבר שלך מהמשטרה.‬
‫והילד שאתה מחפש, מספר 71.‬
‫מה אם היית צריך להחליט‬ ‫בין שלושת החיים האלה‬
‫לבין החיים של יון צ'ה־אוק?‬
‫באיזה צד היית בוחר?‬
‫לא.‬
‫לא עשית את זה.‬
‫יון צ'ה־אוק לא נמצאת למטה.‬
‫בקרוב,‬
‫הנג'ין שלה יוסר במכל המים.‬
‫קיימות שתי תוצאות אפשריות.‬
‫האם היא תאבד את הזיכרונות שלה‬ ‫כמו שאתה איבדת לפני שנה ותהפוך לאדם אחר?‬
‫או שהיא לא תצליח לברוח ממכל המים‬
‫ותטבע בתוכו?‬
‫אבל,‬
‫את מי תציל קודם?‬
‫את יון צ'ה־אוק?‬
‫תזרקו אותה פנימה.‬
‫או…‬
‫את החברים שלך?‬
‫תבחר, מר ג'אנג.‬
‫אין לך הרבה זמן.‬
‫למה את צריכה לעשות את כל זה?‬
‫אני רק רוצה לראות בעצמי‬
‫אם אתה דובר אמת‬ ‫והאם המילה שלך תקפה במצב הזה.‬
‫מה דעתך?‬
‫אתה עדיין מאמין שחיי כל האנשים זהים?‬
‫הם עדיין שווים?‬
‫מר ג'אנג!‬
‫קפטן!‬
‫לא, אל תרד לפה.‬
‫לא! אל תרד לפה!‬
‫לא!‬
‫היי, יצאת מדעתך?‬
‫למה באת לכאן?‬
‫מה חשבת לעצמך?‬
‫נלחמתי בהן בעבר.‬
‫תוותרי.‬
‫את לא תצאי מכאן.‬
‫איפה מאסטר ג'אנג?‬
‫תגיד לי רק את זה.‬
‫הוא עדיין חי?‬
‫הוא חי, אבל את לא תראי אותו שוב.‬
‫ג'אנג טה־סאנג בחר‬ ‫להציל אנשים אחרים על פנייך.‬
‫ובגלל זה,‬
‫הוא ייקרע לגזרים וייהרג.‬
‫ואת תמותי במכל המים הזה.‬
‫אילו רציתם לנצח,‬ ‫הייתם צריכים לחשוב בצורה פשוטה יותר.‬
‫אתם רגשניים מדי,‬ ‫ואתם פועלים מהרבה סיבות סתמיות.‬
‫בדיוק כמו שלכל אחד מאיתנו‬ ‫יש את הסיבות שלנו לחיות…‬
‫יש לנו גם את הסיבות שלנו למות.‬
‫את לא מפחדת למות?‬
‫מה שאמור להפחיד אותנו הוא לא המוות…‬
‫אלא להישאר לבד בלי היכולת למות.‬
‫כמה חבל, העיניים האלה.‬
‫אני ממש אוהב אותן.‬
‫מה לעזאזל? מה זה?‬
‫מה זה?‬
‫תפסיק לדבר, למען השם!‬
‫הו־ג'ה!‬
‫היי, הו־ג'ה!‬
‫הו־ג'ה, אתה בסדר?‬
‫מה? רגע.‬
‫רגע! לכי מפה!‬
‫תתחילו לרוץ!‬
‫תחתוך אותם.‬
‫לעזאזל!‬
‫הרגליים שלי.‬
‫לעזאזל.‬ ‫-תחתוך את זה.‬
‫ג'ונג־היוק נמצא שם.‬ ‫אנחנו צריכים לקחת אותו.‬
‫אנחנו חייבים למהר.‬
‫תודה.‬
‫זהו.‬
‫הו־ג'ה!‬
‫יש שם מעלית. תלכו, עכשיו!‬
‫לעזאזל!‬
‫אמרתי לכם ללכת!‬
‫קדימה! מהר!‬
‫לאיזו טמפרטורה לכוון?‬
‫תוריד את זה ל־18 מעלות.‬
‫מספיק.‬
‫אני יודע שגם לך כואב.‬
‫אותר גז חנקן.‬
‫נא להתפנות.‬
‫אותר גז חנקן.‬
‫היא כאן!‬
‫אותר גז חנקן.‬
‫הו־ג'ה, קדימה!‬
‫מה הוא עושה, לעזאזל?‬
‫רגע! הו־ג'ה!‬
‫אתם בסדר?‬
‫הו־ג'ה!‬
‫אתה בסדר?‬
‫אין זמן לדבר כרגע.‬
‫אתם תמצאו מסדרון ארוך בקומה למעלה.‬
‫תלכו ישר עד הסוף.‬
‫תצאו דרך דלתות הברזל מימין,‬ ‫ומעבר יוביל אתכם החוצה.‬
‫חכה רגע. היי, מה איתך?‬
‫יון צ'ה־אוק עדיין כאן.‬
‫לא. אל תעשה את זה, אחי!‬
‫תקרא לתגבורת ברגע שתצאו.‬
‫בסדר.‬
‫חכה, אחי.‬
‫בוא איתנו, בסדר? בוא נצא ביחד.‬
‫אתה חייב להציל את עצמך!‬
‫תמשיכו בלעדיי.‬
‫אני אוציא אותה.‬
‫איך זה מתקדם?‬
‫טמפרטורת המים ירדה ל־20 מעלות.‬
‫היא תרד ל־18 תוך שתיים־שלוש דקות,‬
‫ואז היא תקבל דום לב.‬
‫מאסטר ג'אנג.‬
‫אני רוצה להיות איתך.‬
‫יש משהו…‬
‫שאני ממש רוצה לספר לך.‬
‫היו כל כך הרבה דברים…‬
‫שרציתי לעשות איתך.‬
‫מה זה?‬
‫הנג'ין שלה ישן, לא?‬
‫למה עשית את זה?‬
‫באמת…‬
‫התכוונת להרוג אותי?‬
‫הייתי צריכה להרוג אותך‬
‫לפני שנה,‬
‫כשבחרת במר ג'אנג על פניי.‬
‫היה פעם רגע…‬
‫שבו ראית אותי בתור הבן שלך?‬
‫יש דברים שהופכים בני אדם לחלשים.‬
‫אימא, ילדים, בני לוויה,‬ ‫מאהבים, מולדת, אלה רק כמה מאותם דברים.‬
‫ברגע שהם כולאים את עצמם‬ ‫באמצעות אובססיה למערכות יחסים טריוויאליות,‬
‫בני אדם נהיים חסרי תועלת לחלוטין‬
‫ויצורים מעוררי רחמים.‬
‫הם ניתנים לניצול והקרבה, קל להיפטר מהם.‬
‫לא גידלתי אותך ככה, סונג־ג'ו.‬
‫הכאבתי לך והכשרתי אותך‬
‫כדי שלא תהיה כבול‬
‫ותהפוך להיות מושלם לבדך.‬
‫אבל המשכת להשתוקק לאימא‬
‫והסתמכת על ג'אנג טה־סאנג.‬
‫איזו אכזבה.‬
‫תסלחי לי.‬
‫אכזבה משמעה…‬
‫שהיו לך ציפיות ממני.‬
‫בסדר.‬
‫אני אשתדל יותר.‬
‫לא אשתוקק לאף אחד…‬
‫ולא אצפה יותר לשום דבר.‬
‫אז…‬
‫תקבלי אותי כפי שאני.‬
‫אני לא אהיה כבול אלייך.‬
‫אני אהיה מושלם לבדי.‬
‫יפה כל כך.‬
‫הלב שלה נעצר.‬
‫אני אקח את הנג'ין הזה.‬
‫אתה חושב‬
‫שהזמנים הטובים יגיעו אלינו?‬
‫בהחלט.‬
‫אני אוודא שהם יגיעו אלינו.‬
‫מה קרה?‬
‫מה יקרה לי עכשיו?‬
‫טוב,‬
‫תצטרך לשאת באחריות‬ ‫על שלושת האנשים שמתו.‬
‫אבל…‬
‫אעזור לך לקבל הפחתה בעונש‬ ‫בעקבות גורמים מקלים.‬
‫תנסה לא לדאוג.‬
‫תתקדמו!‬
‫מה קרה פה?‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫אתה פצוע? אתה יכול לזוז?‬ ‫-תתקדמו!‬
‫אני חושב ששברתי את הרגל.‬ ‫-אוי, לא!‬
‫עלינו לערוך חיפוש דחוף ב"ג'ונסונג ביוטק".‬
‫קודם נשיג צו.‬
‫כן, המפקד.‬ ‫-לעזאזל!‬
‫אתה בסדר, המפקד?‬
‫רק שניכם פה?‬
‫מה אמרת?‬
‫רק שניכם פה?‬
‫כן.‬
‫רק שנינו.‬
‫אני מבין.‬
‫הדלתות נפתחות.‬
‫- בוצע חיפוש והוחרמו חומרים‬ ‫ב"ג'ונסונג ביוטק" -‬
‫- חקירת ניסויים בלתי חוקיים בבני אדם -‬
‫- דיווחים התקבלו על ניסויים בבני אדם -‬
‫- התביעה זימנה את היו"ר -‬
‫- מעבדת הניסויים לא נמצאה -‬
‫טעים.‬
‫בואי לאכול. את תאחרי.‬
‫בסדר.‬
‫אני באה.‬
‫שוב תחזרי מאוחר מהלימודים?‬
‫המועדון שלי עורך אירוע התרמה.‬
‫נשתה קצת אחר כך, אז בטח אחזור מאוחר מאוד.‬
‫זה ממש טעים.‬
‫זה טעים, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫היי, כבר יש לך בן זוג?‬
‫בן זוג?‬
‫כאילו…‬
‫אמצא בן זוג בזמן המתאים.‬
‫הנה, תאכלי קצת בשר.‬
‫זה ממש טעים.‬
‫האיפור שלך נראה מקסים.‬
‫אני אתפוס גבר באירוע ההתרמה.‬
‫גם הבגדים שלך ממש יפים.‬
‫לפעמים יש לי חלום.‬
‫חלום שבו אני רודפת אחרי מישהו בכל לילה.‬
‫אני לא יודעת מי הוא,‬
‫ואני לא זוכרת הרבה מהחלום…‬
‫אבל הלב שלי כואב‬ ‫ומרגיש כאילו הוא נשבר לפני שאני מתעוררת.‬
‫האביב יחלוף בקרוב,‬
‫והקיץ יגיע שוב.‬
‫ואנחנו נחיה שוב.‬
‫- לזכרם של עמיתינו,‬ ‫קים היון־ג'ונג ואו היו־ג'ונג -‬
‫תמשיכו.‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬