A SÖTÉTSÉG TEREMTMÉNYE
Amúgy…
miért nem adod fel a küzdelmet,
ha úgysem győzhetsz?
Valójában azért harcolok,
hogy ne felejthessenek.
Hogy sose feledjék, mit műveltek velünk,
sem azt, hogy akik számon kérik a bűneiket,
most is élnek.
Vezekeljenek!
Vagy ha nem hajlandóak vezekelni,
mardossa őket a bűntudat.
És ha még arra is képtelenek,
legalább az őrületbe kergetem őket,
és szívom a vérüket.
Így sosem felejtik el, mit tettek.
Nem tudsz megbocsátani?
Nem, amíg eszükbe sem jut bocsánatot kérni.
Annyit sem képesek beismerni, hogy bármit is elkövettek volna.
Ezek után nem abszurd a megbocsátás?
Akárhogy is,
ez mind a múltban történt.
Sokan nem tehettek mást.
Igaz.
Más időket éltünk.
Néha bármit megtennénk a túlélésért, elvégre emberek vagyunk.
Ellenben…
az is emberi vonás, hogy igyekszünk jóvá tenni a bűneinket.
De ha a kisujjunkat sem mozdítjuk,
a világ sokkal szörnyűbb lesz.
Mennyire bízol bennem?
A bizalom nem ismer mértéket.
Bízom benned, és kész.
Azt kívánom…
bár sose találkoztunk volna!
Ha nem ismerlek…
sosem emészteném magam azon, hogy szörnyeteg lett belőlem.
Mit csinálsz?
Megmondtam.
Félek a haláltól.
Ho-jaenek hála
egy időben voltak álmaim.
Hogy lehetek olyan, mint ő.
Ember testben…
és lélekben.
De…
nem ment.
Szörny maradtam.
Akit senki sem érdekel, csak saját maga.
Nincs bűntudatom,
nincs lelkiismeretem.
Ha veszélyben érzem magam, gyilkolok. Ha unatkozom, vadászom.
Ha éhezem, eszem a zsákmányból.
És közben…
még élvezem is.
Úgy hallottam, Akiko fia vagy.
Tudod egyáltalán…
hogyan halt meg az édesanyád?
Tudom.
Hát aztán!
Kit érdekel? Az már a múlt.
Lady Maeda nevelt fel.
Ő gondoskodott rólam.
Nem gondolod, hogy csak kihasznált?
Egy jó kisfiú mindenre igennel felel.
Semmit sem értesz.
Én használtam ki őt…
a túlélés érdekében.
Most pedig…
ég veled.
Elmész Chae-okért…
és elhozod nekem.
Ho-jae érdekében…
Az lesz a végzete,
hogy Tae-sang küldi a halálba.
…meg kell halnod.
Kezeket fel, vagy lelövöm!
Jang mester borzasztó csalódott lesz,
hogy a szörnylétet választottad.
Várjon, az a fiú…
Kik ezek az emberek?
Fusson, különben meghal!
Hogy merészelitek?
- Mit csinál? - Tűnjön innen, amíg nem késő!
Ki küldött?
Ki adott erre utasítást?
Ebben a játékban semmi esélyed győzni.
Majd meglátjuk…
sikerül-e, vagy sem.
Lady Maeda végül mindenkivel végez, akit valaha szerettél.
Az a végső célja,
hogy teljesen magadra maradj.
Nekem aztán édes mindegy, melyikőtök győz a végén,
csak legyen mielőbb vége ennek a küzdelemnek.
És ehhez éppen…
ez a megfelelő eszköz, nem?
SZIMBIÓZIS ÉS ELNYOMÁS KÖZÖTT
7. EPIZÓD A PEREMEN
Ne ölje meg, asszonyom!
Csak most az egyszer kegyelmezzen Ho-jaenek!
Kérem!
Majd én vigyázok rá.
Esküszöm önnek, soha többé nem fog a szeme elé kerülni.
Gondoskodom róla, hogy ne csináljon több hülyeséget,
csak kérem, ne ölje meg!
Hajlandó…
az életével felelni érte?
Ha Ho-jaenek
nem kell meghalnia,
igen.
Kezeskedem érte.
Ho-jae!
Gyere!
Menjünk haza!
Gyere, Ho-jae!
Kelj fel!
Hazamegyünk, jó?
Értem, azonnal indulok.
Maga itt marad. Egyedül megyek.
- Mégis hová? - Kwon úr magához tért, és látni akar.
Sietek.
Noh nyomozó! Mi a helyzet?
Százados!
Mi az?
Lady Maeda rájött, mire készülünk.
Isten hozta!
Már vártam.
Hát ezért fogadott ekkora csend.
Ez a legkevesebb, amit megtehetek egy régi jó barátért.
Barátok volnánk?
Dacára annak, hogy oly sok idő telt el, és annyi minden megváltozott,
most mégis itt állunk szemtől szemben,
így talán igen.
Talán annak köszönhettem…
a mindent elemésztő magányt,
hogy megszűntem létezni az emlékeiben.
Ha tudná, hogyan emlékszem önre,
sosem adta volna vissza az emlékeimet.
Még mindig jobb,
ha fájdalmas emlékek árnyékolják be az életünket,
mint az üresség.
Nem érzek fájdalmat, ha önre gondolok.
Csak undort.
Még mindig úgy véli,
hogy minden ember élete ugyanannyit ér?
Ön még mindig kételkedik ebben?
Na és Yoon Chae-ok?
Vele kapcsolatban is…
így érez?
Mindig is érdekelt,
képes-e a végsőkig kitartani amellett, hogy minden ember egyenlő.
Vegyük például a barátját a kórházban.
Átszállítjuk a betegosztályra.
Vagy akár…
a barátját a rendőrségen.
Vagy a fiatal fiút, akit keres. A 71-est.
Ha e három ember élete állna szemben Yoon Chae-ok életével,
vajon hogyan döntene?
Melyik oldalra állna?
Ugye nem…
Maeda, kérem…
Yoon Chae-ok nincs közöttük.
Őt bedobjuk a tartályba, hogy a nádzsin elhagyja a testét.
Két végkimenetel lehetséges.
Elbúcsúzik az emlékeitől,
és más ember lesz, mint ön egy évvel ezelőtt.
Vagy nem lesz képes kiszabadulni a tartályból,
és megfullad.
Ezek után…
kit akar megmenteni?
Yoon Chae-okot…
Dobjátok be!
…vagy…
a barátait?
Ön dönt, Jang úr.
De vészesen fogy az ideje.
Tényleg semmitől sem riad vissza?
Pusztán kíváncsi voltam,
hogy tartja magát az elveihez,
vagy csak a levegőbe beszél.
Mondja csak!
Még most sem tesz különbséget…
ember és ember között?
Még mindig hiszi,
hogy minden élet egyenlő?
Jang mester!
Százados!
Ne gyere le!
Ho-jae! Ne gyere ide!
Ne!
Ember! Megvesztél?
Elment az eszed? Semmi esélyed!
Tudom, mit csinálok.
Add fel!
Sosem jutsz ki innen.
Hol van Jang mester?
Tudni akarom.
Életben van még?
Életben van, de sosem látja viszont.
Jang Tae-sang úgy döntött, hogy a barátait próbálja megmenteni.
Úgyhogy csak idő kérdése,
és apró cafatokra tépik azok a bestiák.
Maga pedig ott hal meg a tartályban.
Esélyük sincs nyerni, ha mindent túlbonyolítanak.
Maguk az érzelmeik rabjai,
egy sor pitiáner szempont vezérli a cselekedeteiket.
Ahogy mindannyian más-más okból akarunk élni…
úgy azt is magunk döntjük el, miért választjuk a halált.
Maga nem fél a haláltól?
Van, ami sokkal félelmetesebb a halálnál.
Az örök magánynál nincs szörnyűbb a világon.
Gyönyörű a szeme.
Milyen kár!
Basszus! Mi ez?
Mi a fene ez?
Kussolj már, az istenit!
Ho-jae!
Nem esett bajod?
Mi? Vissza!
Hé, te! Takarodj!
Rajta, futás!
Vágd le!
A lábam!
- A fenébe! - Vágd le!
Jong-hyeok! Ki kell szabadítanunk!
Gyere, siessünk!
Köszönöm!
Mehetsz.
Ho-jae!
Hátul van egy lift.
Futás! Gyerünk!
Az istenit!
Mire vártok?
Gyerünk! Tűnés!
Hány fok legyen?
Hűtsd le 18 fokra!
Elég volt!
Tudom, hogy te is szenvedsz.
Nitrogéngáz érzékelhető.
Hagyják el az épületet!
Ez lesz az, gyerünk!
Nitrogéngáz érzékelhető.
Ho-jae, hol vagy már?
Mi a francot csinál?
Ne! Ho-jae!
Jól vagytok?
Ho-jae!
Minden rendben? Jól vagy?
Most nincs idő beszélgetni. Eggyel felettünk van egy hosszú folyosó.
Menjetek el a végéig!
Lesz jobbra egy vasajtó, azon át kijuthattok az épületből.
Várj egy kicsit!
Veled mi lesz?
Fogva tartják Chae-okot.
Ne csináld már, az isten szerelmére!
Ha kijutottál, hívj erősítést!
- Jó. - Tiszta hülye vagy!
Gyere velünk! Együtt kijutunk innen!
Ments magad, a lányon már úgysem segíthetsz!
Menjetek nélkülem!
Meg kell mentenem.
Hogy állunk?
A víz hőmérséklete most érte el a 20 fokot.
Még három perc, és lehűl 18-ra.
Utána a lány szívrohamot kap.
Jang mester!
Úgy rohannék hozzád!
Van valami,
amit mindenképp el akartam mondani.
Annyi mindent szerettem volna…
veled csinálni.
Ez meg mi?
Nem aludt el a nádzsin?
Miért csináltad?
Ez komoly?
Meg akartál öletni?
Már akkor meg kellett volna tennem,
amikor egy évvel ezelőtt
Jang mestert választottad helyettem.
Gondoltál rám úgy valaha…
mint a saját fiadra?
Ez mind a gyengeség jele.
Az anya-gyermek kapcsolat, a barátság, szerelem, hazaszeretet…
Amíg az ember triviális kapcsolatok foglya,
addig nem több egy haszontalan,
szánalmas véglénynél.
Akit kihasználnak,
és lelkiismeret-furdalás nélkül eldobnak.
De téged, Seung-jo…
nem ilyennek neveltelek.
A veréstől sem riadtam vissza,
hogy sose láncold magad senkihez,
hogy csakis a magad ura légy.
De te anya után sóvárogtál,
Jang Tae-sangba kapaszkodtál.
Micsoda csalódás!
Bocsáss meg!
A csalódásod azt jelenti,
hogy voltak elvárásaid velem szemben.
Jól van.
Igyekezni fogok.
Többé nem vágyom senkire.
Nem támaszkodom senkire.
Ideje…
elfogadnod végre.
Nem láncolom magam hozzád.
Csakis a magam ura leszek.
Milyen gyönyörű!
Nincs pulzusa.
Azt a nádzsint akarom.
Úgy gondolod,
hogy eljönnek azok a szép idők?
Hát persze.
Majd én
gondoskodom róla.
Mi az?
Most mi lesz velem?
Hát…
Vállalnod kell a felelősséget annak a három embernek a haláláért.
De elintézem,
hogy figyelembe vegyék az enyhítő körülményeket.
Ne félj!
Nyomás!
Mi történt itt?
- Jól van? - Semmiség.
Csúnyán megsérült? Tud járni?
- Eltört a lábam. - Szörnyű!
Mielőbb… át kell kutatnunk a Jeonseungot.
Szerezzen parancsot!
Igen, uram!
Jól van, uram?
Csak maguk ketten jutottak ki?
Mit mondott?
Ketten vannak?
Igen.
Rendben.
RENDŐRÖK SZÁLLTÁK MEG A JEONSEUNG BIOTECH ÉPÜLETÉT
EMBERKÍSÉRLETEK ÜGYÉBEN NYOMOZNAK
SZÁMOS BEJELENTÉS ÉRKEZETT
VÁD ALATT AZ IGAZGATÓ
NEM TALÁLJÁK A LABORT
De finom!
Gyere enni, kislányom! Elkésel.
Oké.
Megyek már.
Ma is sokáig leszel iskolában?
Lesz ma egy adománygyűjtés.
Utána belünk iszogatni, úgyhogy későn érek haza.
Isteni!
- Finom, ugye? - Igen.
Na és, van már udvarlód, aranyom?
Udvarlóm?
Hát…
Majd ha itt az ideje.
Tessék, husika!
Iszonyú finom!
Szép a sminked.
Hátha bepasizom az adománygyűjtésen.
A ruhád is nagyon csinos.
Van egy…
visszatérő álmom.
Rohanok valaki után, és próbálom utolérni.
Nem tudom, ki az,
nem tudom felidézni az arcát,
de miután felébredek, úgy érzem, megszakad a szívem.
Nemsokára véget ér a tavasz,
és beköszönt a nyár.
És az élet…
megy tovább.
KOLLÉGÁINK, KIM HYEON-JUNG ÉS OH HYO-JEONG EMLÉKÉRE
Folytassák!
A feliratot fordította: Tóth Márton