У ЦІЙ СЕРІЇ ПРИСУТНІ БЕНТЕЖНІ КАДРИ ЖОРСТОКОСТІ.
ГАВАЇ 7 ГРУДНЯ 1941 РОКУ
На годиннику 07:55.
Перша хвиля японських літаків атакує базу «Хікам-Філд»,
щоб не допустити контратаки Повітряного корпусу США.
Основну частину гавайської авіації наземного базування знищено за 20 хвилин.
На годиннику 07:57. Починається основний удар по ключовій цілі.
Групі лінкорів Battleship Row, кістяку тихоокеанського флоту.
Сім із восьми лінкорів серйозно пошкоджені.
Напад на Перл-Гарбор припинив важкі дебати
щодо участі Америки в Другій світовій війні.
Напад японців на Перл-Гарбор мав серйозні руйнівні наслідки
для американців, адже було знищено величезну кількість
американського тихоокеанського флоту й завдано значних людських жертв.
Відповідь Гітлера на цю подію була дещо неочікуваною,
бо Гітлер не чекає на реакцію американців.
Гітлер оголошує війну Сполученим Штатам.
Німеччина, Італія і Японія
спільно вестимуть війну, нав'язану їм США та Англією,
усіма силами, що є в їхньому розпорядженні,
до переможного кінця.
Гітлер упевнений, що війни з Америкою не уникнути.
Він переконаний, що Америка разом із Росією
є справжнім серцем світового єврейства.
Для Гітлера Америка — локус єврейської світової змови
в її капіталістичному вимірі,
так само як Москва — локус єврейської світової змови
в її комуністичному вимірі.
Це, звісно, абсурд.
Він починає думати
пророчими, або, якщо хочете, апокаліптичними термінами,
про світову війну,
як про боротьбу за існування.
І для нього це є тим, що відгукується
у всіх його фантазіях про знищення та руйнування.
Перш за все, про нацистів можна сказати дві речі.
ОРИГІНАЛЬНА РАДІОПЕРЕДАЧА
По-перше, вони хочуть не просто завоювати наш світ, а знищити.
По-друге, для досягнення мети вони не зупиняться ні перед чим.
Гітлер каже, що ворог має бути повністю знищений.
Не лише завойований, а винищений,
викинутий зі сцени історії.
Ми б'ємося, щоб уникнути цієї долі для себе,
щоб уникнути повного знищення.
ВИНИЩЕННЯ ЄВРЕЇВ
ЗЛОЧИНИ ПРОТИ ЛЮДСТВА
ГІТЛЕР І НАЦИСТИ: ЗЛО НА ЛАВІ ПІДСУДНИХ
В ЕФІРІ
Коли він повертається в Нью-Йорк у грудні 1940 року,
він публікує «Берлінський щоденник».
Це розповідь очевидця про те, що сталося в Німеччині.
Він залишається на «Сі-Бі-Ес».
Він висвітлює важливі події.
У нього була власна передача. Радіо ставало дуже популярним
і було основним джерелом розваг і новин
у Сполучених Штатах і по всьому світу.
Люди вмикали радіо ввечері після вечері чи за обіднім столом,
а там Ширер розповідає, що відбувається на війні.
ОРИГІНАЛЬНА РАДІОПЕРЕДАЧА
Нацистська Німеччина й радянська Росія
зіткнулися на фронті протяжністю 3200 км,
від Арктики до Чорного моря.
Німеччина завдала удару нещодавньому союзнику
з такою ж блискавичною силою,
яку вона показала на Західному фронті рік тому.
Схоже, розгортається найбільша війна в історії.
ЧЕРВЕНЬ 1941 РОКУ
Що справді феноменальне
в німецькому вторгненні в Радянський Союз у червні 1941 року,
так це масштаб.
Понад три мільйони людей на боці Німеччини,
величезний повітряний і військовий потенціал.
Для Сталіна це було несподіванкою, що дивовижно,
бо він отримав понад 100 звітів розвідки,
які доповідали, що вторгнення неминуче.
Він думав, що це неправдиві дані й відкидав їх.
Німецька армія мала танки — «Панцери» — і іншу зброю.
Люфтваффе задіяли тисячі літаків.
Це була найбільша військова кампанія у світовій історії.
Важливо розуміти, що Гітлер загалом вважав,
що це війна принципово іншого типу,
ніж будь-яка війна нацистів на західних фронтах.
Він чітко дає зрозуміти, що це боротьба
між націонал-соціалізмом і марксизмом.
Він має на увазі й расовий підтекст.
Це божевільна ідеологічна конструкція.
Для нього ідеологія світового комунізму —
це вияв єврейського світового духу,
тож ідеологічна боротьба і расова боротьба
для Гітлера — це дві сторони однієї медалі.
Гітлер на своєму брифінгу з генералами
каже, що вони вестимуть Vernichtungskrieg,
або «війну на знищення». Він використовує цей термін.
Ми ліквідуємо всіх, хто чинить нам опір, і всіх, кого ми вважаємо ворогами,
опираються вони нам чи ні.
Операція «Барбаросса»,
тобто німецьке вторгнення до Радянського Союзу,
із самого початку була геноцидною.
Кінцевою метою було вбити якомога більше людей
і зробити тих, хто виживе, класом неосвічених селян,
що служитимуть німецькому народу.
Ідея полягала в тому, що одна армійська група рухатиметься через Балтію
в напрямку Ленінграда.
Друга армійська група рухатиметься через Білорусь
у напрямку Москви,
а третя наступатиме на Україну
в напрямку до Чорного моря.
ЧОРНЕ МОРЕ — КАВКАЗ
23 300 000 КВ. КМ
За кілька місяців німці зазнають великих втрат.
Для вермахту таке відбувається вперше.
Вони зустрічають дуже сильний опір Червоної армії.
Сталінський метод боротьби — це випробуваний російський спосіб війни.
Він просто закидає проблеми людьми й технікою.
Радянський Союз досить великий і людей достатньо,
щоб він міг це робити.
Величезна територія, відстань, яку треба було подолати,
виявилася непосильною для німців.
Усі ці високомеханізовані танки були непридатними
для руху поганими російськими дорогами.
У вересні проблем додають погодні умови.
Спочатку період багнюки,
який вони називають Schlammperiode, або бездоріжжям…
а потім зима.
Тож протягом року є кілька періодів,
коли дороги непроїзні.
Зима 1941 року була однією з найхолодніших в історії
з метровими сніговими масами й дуже низькими температурами.
Гітлер і німецьке керівництво звернулися до німців
з проханням допомогти у війні,
організувавши збір зимового одягу
і відправку теплих речей на фронт.
Часто це були жіночі шуби
та інші речі, які не були військовим одягом,
але мали зігріти солдатів у відчаї.
У грудні 1941 року війна повністю змінюється.
Озираючись назад, можна сказати, що удача відвертається від Німеччини.
ОРИГІНАЛЬНА РАДІОПЕРЕДАЧА
У російському комюніке з'явилася нотка впевненості,
натякаючи, що Червона армія йде в наступ на широкому фронті.
Нездатність Гітлера придушити російський опір до зими
є найбільшою невдачею, якої він зазнав у цій війні.
Він програв битву із часом.
Мало того, що німцям не вдається взяти Москву,
так ще й Червона армія контратакує
і відсуває німецьку армію десь на 100 кілометрів на захід.
Німці застрягли там,
втративши близько мільйона людей.
Десь третина німецьких сил, що ввійшли до Радянського Союзу,
вибула зі строю.
Власне, це саме той момент, на якому бліцкриг закінчився.
Операція «Барбаросса» зайшла в глухий кут. Генерали не знали, що робити.
У них почалися серцеві напади, нервові зриви.
Вони сподівалися на лідерство Гітлера.
Деякі німецькі генерали хочуть здійснити стратегічний відступ
і скоротити довжину лінії фронту, яку вони мають захищати.
Гітлер наказує армії залишатися на місці, не відступати.
На його думку,
саме це зрештою зупинило просування радянців.
Він дедалі більше вірив,
що генерали були боягузами, навіть зрадниками.
Тож він вирішив оголосити себе Верховним головнокомандувачем армії.
Він думав, що ставки надто високі,
і вважав себе надзвичайно великим стратегом,
окрім якого ніхто не впорається із цим завданням.
НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС 10 СЕРПНЯ 1946 РОКУ
Чи відомо вам, фельдмаршале, чи інші воєначальники теж
мали розбіжності з Гітлером?
ОРИГІНАЛЬНИЙ ЗВУКОЗАПИС НЮРНБЕРЗЬКОГО ПРОЦЕСУ
ЕРІХ ФОН МАНШТЕЙН СВІДОК — НІМЕЦЬКИЙ ФЕЛЬДМАРШАЛ
Із 17 фельдмаршалів, які були в складі армії,
лише один фельдмаршал
зумів пройти війну
і зберегти посаду фельдмаршала.
Усі ці лідери
були висококваліфікованими військовими офіцерами,
але їх усіх звільнили з посад, бо Гітлер їм не довіряв.
Чи вважали ви, що з міркувань військового підпорядкування
мали миритися з будь-чим, чи точніше, сприяти будь-чому?
Безсумнівно, обов'язок військового підкорятися є неухильним і безумовним.
Права чи обов'язку проявити непослух
не існує для солдата.
Багато хто думав, що виконання наказів
було правомірним аргументом на захист,
але, думаю, що прокуратура навела переконливі докази того,
що в цій війні, яка явно була війною на знищення,
де віддавалися накази на знищення цілих народів
і вчинення масових звірств,
виконання наказів не було прийнятним виправданням.
Дуже важливо розуміти, що Гітлера не надто турбував
Західний фронт.
З моменту вторгнення в Радянський Союз і до кінця війни
на Східному фронті було постійно задіяно
не менше двох третин збройних сил Німеччини.
Це завжди був головний театр війни для Гітлера.
Окрім війни на заході,
після вторгнення в Радянський Союз Німеччина веде дві війни.
Одна війна — військова. Інша — війна проти євреїв.
Гітлер почав утілювати свої ідеї
расового знищення й расового очищення від самого початку.
І для цих цілей
він створив те, що мало назву «айнзатцгрупи».
Це спеціалізовані загони вбивць,
які створили спеціально для відслідковування
і вбивства цивільних.
У них не було іншої мети.
Командирами цих загонів убивць
не були якісь маргінальні покидьки суспільства,
як ми б хотіли думати.
Це були люди з науковими ступенями.
Це були молоді люди. Вони були віддані своїй справі.
Ідея була така: «Холоднокровне, раціональне вбивство
людей, яких ми ідентифікували як ворогів німецького народу,
нації і раси».
У Польщі їх спершу використовувати проти інтелігенції, проти еліти.
Їх використовували конкретно проти єврейського населення.
Дехто назвав це «Голокостом за допомогою куль».
Адже це відбувалося по всій території,
майже в усіх містах і містечках,
де було значне єврейське населення.
Спочатку вбивали здебільшого чоловіків,
але потім винищували все єврейське населення.
Найяскравіший тому приклад був у вересні 1941 року в Києві.
КИЇВ, УКРАЇНА 29 ВЕРЕСНЯ 1941 РОКУ
Німці захопили Київ.
Радянська армія евакуювала місто.
Покидаючи місто, радянці залишили бомби на таймерах,
тож будівлі, які окупували німці, почали вибухати.
Німці почали мститися,
але не солдатам Червоної армії.
Вони наказують усьому єврейському населенню, що залишилося,
а це 33 000 чоловіків, жінок і дітей,
зібратися разом
і ведуть цих людей у яр.
Нас повели.
ГОЛОС ДІНИ ПРОНІЧЕВОЇ, УЦІЛІЛОЇ ЖЕРТВИ БАБИНОГО ЯРУ
Я зрозуміла, що мені загрожує розстріл.
А може, і не дійду до розстрілу — уб'ють.
Я пройшла бій кийками.
Мене били, як і всіх,
але я пройшла гордо. Я не впала.
Нас вишикували на дуже маленькому виступі,
де було важко втриматися.
Я лишень бачила, що всіх
вишиковували
практично одною шеренгою.
Я дивилася вниз.
Я не могла дивитися на звірства, які відбувалися на моїх очах.
Почали всіх розстрілювати.
Я заплющила очі, стиснула кулаки,
напружила всі м'язи й стрибнула вниз до пострілу.
Я благополучно впала на трупи. Не розстріляна.
Зрештою понад 30 000 людей лежали мертві в ущелинах Бабиного Яру.
Це жах, який неможливо уявити.
Через деякий час, коли стрілянина припинилася, я почула,
що німці спускаються вниз, у яр…
і розстрілюють усіх, хто стогнав.
Я лежала тихо й не рухалася.
Я набрала повітря, зібралася з останніми силами
і вибралася з-під землі.
НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС 3 СІЧНЯ 1946 РОКУ
ДЖОН ХАРЛАН ЕЙМЕН ПОМІЧНИК ОБВИНУВАЧА, США
Я хочу викликати свідком обвинувачення пана Отто Олендорфа.
Отто Олендорф.
Отто Олендорф був лідером айнзатцгрупи «D»
і, що було типово для багатьох успішних гіммлерівських есесівців,
був випускником університету, доктором юриспруденції.
Інтелектуал, геніальний економіст,
він більшу частину війни відповідав за нагляд
Головного управління імперської безпеки,
але протягом одного року він виконував завдання далеко від столиці.
Чи знаєте ви, скільки людей було ліквідовано айнзатцгрупою «D»…
ОТТО ОЛЕНДОРФ КОМАНДИР ГРУПИ «D»
…якою ви керували?
З липня 1941 по червень 1942 року
айнзатцкоманди доповіли про ліквідацію 90 000 людей.
Включно із чоловіками, жінками й дітьми?
Так.
Ви особисто контролювали масову страту цих людей?
Я був присутній на двох таких масових стратах як інспектор.
І до якої категорії ви відносили дітей?
Який був мотив убивати дітей?
Наказ полягав у тому, що єврейське населення має бути повністю знищене.
Ви вбивали лише єврейських дітей?
Так.
Ці масові страти дуже страшні, просто жахливі.
Для полегшення вони п'ють алкоголь.
Вони часто п'яні під час розстрілів.
Вони майже завжди п'яні після розстрілів.
Це захисний механізм.
Нацистське керівництво, особливо Гіммлер, було стурбоване
психічним благополуччям членів СС, які були змушені розстрілювали цих людей.
Це свідчить про викривленість
моральних пріоритетів, які були в нацистів.
Вони усвідомлюють, що це емоційно травмує,
але лише вбивць.
Це були масові вбивства небачених раніше масштабів.
Кількість жертв була астрономічною.
За оцінками, приблизно півтори мільйона людей
були вбиті таким чином.
Якось Генріх Гіммлер був присутній на демонстраційній страті сотні євреїв.
Гіммлер нібито сильно зблід,
бо його форму забризкали чиїсь мізки.
А коли все закінчилося, йому було дуже погано.
Потім він розмовляє з айнзатцгрупою,
що влаштувала йому цю демонстрацію.
Йому кажуть: «Бачите,
це лише 100 вбитих людей, а подивіться, як це важко».
Зокрема через це, німці починають міркувати,
як відійти від страт євреїв через розстріли,
тож вони починають шукати більш ефективні методи
масових вбивств.
Десь на Різдво 1941 року припадає час,
коли відбувається зсув у напрямку того, що ми знаємо,
як «остаточне розв'язання»,
тобто масове знищення єврейського населення.
Стиль правління Гітлера відіграє велику роль у тому,
як він зрештою дійшов до Голокосту.
Він завжди хотів уникати
документування наказів, щоб їх не вдалося відстежити
у випадку, якщо прийняте рішення стане непопулярним.
Він віддавав усні накази, зустрічався з людьми, говорив
і не залишав письмового сліду,
який би могли знайти історики.
Але ми знаємо, що вся ця машина геноциду
не стала б такою, якою була, без Гітлера.
Гітлер, по суті, призначає Райнгарда Гейдріха відповідальним
за планування та концептуалізацію
масових убивств.
Він був справжнім злим генієм,
який стояв за багатьма речами, які зрештою стали Голокостом.
Райнгард Гейдріх був замісником Гіммлера.
Він був нацистським високопосадовцем із найбільш арійською зовнішністю,
як порівняти з тим же Гіммлером, Айхманом, Гітлером, Герінгом чи Геббельсом.
Досить жорстокий і хороший організатор,
який, очевидно, був дуже відданий Гіммлеру.
Метою було позбутися євреїв не через вигнання і децимацію,
а через систематичні масові вбивства.
Тож постало питання,
як поширити ці ідеї серед решти німецького уряду?
Це мета Ванзейської конференції.
ВАНЗЕ, БЕРЛІН 20 СІЧНЯ 1942 РОКУ
Ванзейська конференція — це конференція, яку організував Райнгард Гейдріх
разом зі своїм заступником Адольфом Айхманом.
Вона зібрала високопосадовців Третього Рейха,
щоб фактично залучити їх до співпраці.
Вілла «Ванзе» — це красива вілла
на чарівному березі озера Ванзе в Берліні.
Там був чудовий камін, розкішні люстри, величезний стіл,
на якому було подано багато страв,
а Гейдріх і Aйхман упевнилися,
що гостям подають дуже хороші вина й коньяки.
Атмосфера була дуже весела, дуже тепла,
та все ж зміст обговорення
пробирав своєю моторошністю до самих кісток.
Усе починається з монологу Гейдріха, де він каже:
«До минулої осені ми вирішували єврейське питання
через імміграцію»,
що, звісно, означає вигнання та децимацію.
Гейдріх каже: «Сьогодні ми домовилися, що з цього дня
будемо прочісувати Європу із заходу на схід,
аби знайти всіх єврейських чоловіків, жінок і дітей
і транспортувати їх у табори, де їх уб'ють».
Гітлер прийняв рішення відправити євреїв на схід,
і це вже відбувається.
Тепер вони мають долучитися під керівництвом Гейдріха.
СС, щоб реалізувати цей величезний проєкт,
потрібне сприяння
всіх цих міністерств та інших чиновників.
Вони самі не впораються.
Їм потрібна допомога з поїздами, з фінансовим управлінням.
Гейдріх хвилювався.
Чи погодяться вони?
Зрештою, виявилося, що вони з великим запалом
готові змагатися між собою, щоб бути корисними й помічними.
Обговоривши вбивство 11 мільйонів євреїв у Європі,
вони встають і йдуть набирати собі їжу зі шведського столу.
Гейдріх радіє успіхам, яких раніше з Айхманом не мав.
Він п'є коньяк і підкурює сигару.
Вони святкують,
бо всі підтримали їх пропозицію з великим ентузіазмом.
ОКУПОВАНА ПОЛЬЩА
Німецька окупаційна влада Польщі
починає будівництво шести таборів смерті.
РОБОТА — ЦЕ СВОБОДА
У таборів була певна еволюція: вони ставали більшими та продуманішими.
Аушвіц — технологічна вершина еволюції таборів смерті.
Аушвіц I — це табір із цегляними будівлями
та бараками з печами.
Аушвіц-Біркенау був розташований на відстані близько трьох кілометрів
від основного табірного комплексу
і мав величезну територію з примітивними бараками.
Там не було зручностей, не було каналізації,
жодної інфраструктури, окрім приміщень для дезінфекції.
Пізніше будуть побудовані крематорії,
що служитимуть центрами для вбивств
євреїв, депортованих з усієї Європи.
З моменту прибуття туди
уся мораль, про яку ви знали в цьому світі, переверталася
з ніг на голову.
Умови нестерпні.
Людей трамбують у бараки,
де немає вентиляції, немає опалення.
Улітку там дуже спекотно й душно,
а люди часто сплять у власних екскрементах.
У місцях, як Біркенау, людей далі змушують працювати.
Вони живуть у неймовірному страху,
бо кожен, хто більше не здатен виконувати доручену роботу,
стає потенційним кандидатом на селекцію,
і всі в Аушвіц-Біркенау знають, що це означає смерть від газу.
Ще до Освенцима
німці експериментують з убивствами за допомогою газу.
Спершу газові фургони.
І зрештою стаціонарні газові камери.
Було чотири центри вбивств.
В Аушвіці вбивства відбувалися за допомогою гранул ціаніду,
які закидували в газові камери згори,
і ці гранули розчинялися, продукуючи смертельний газ.
Люди вилазили одне на одного,
намагаючись забратися якомога вище,
щоб ухопити трохи свіжого повітря,
бо отруйний газ піднімався з підлоги.
Це займало десять-двадцять хвилин, щоб люди померли.
Вони повільно задихалися.
Вони плакали. Вони блювали.
Це жахливо, просто жахливо.
СТОП!
ПІД ЧАС ГОЛОКОСТУ БУЛО ВБИТО ОРІЄНТОВНО ШІСТЬ МІЛЬЙОНІВ ЄВРЕЇВ.
БЛИЗЬКО МІЛЬЙОНА ВБИЛИ В АУШВІЦІ.
Масові вбивства відбувалися набагато частіше, ніж ми можемо уявити,
до і після Голокосту.
Але настільки промислові масштаби,
коли створювали цілі фабрики,
на які потягами звозили людей з усього континенту,
щоб убити їх газом і піддати кремації,
буквально розчинити їх,
були і залишаються унікальними для Голокосту.
Лише на Нюрнберзькому процесі
я нарешті дізнався про «остаточне розв'язання»,
диявольський план Гітлера,
так безжально втілений у життя Гейдріхом і Гіммлером.
Правда зрештою поступово просочувалася до «союзників»
під час війни,
але була невідома загалу.
Моя власна наївність щодо його задумів була більшою, ніж я розумів.
Одкровення про те, що вони збиралися зробити,
настільки шокували, що я просто не міг у це повірити.
Гітлер був твердо налаштований, як він казав, звільнити Європу від євреїв.
Йому майже вдалося.
НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС 29 ЛИСТОПАДА 1945 РОКУ
Сьогодні обвинувачення Сполучених Штатів…
ОРИГІНАЛЬНИЙ АУДІОЗАПИС НЮРНБЕРЗЬКОГО ПРОЦЕСУ
…покаже документальний фільм про концтабори.
Одним із завдань Нюрнберзького процесу
було дати світу історичний урок,
і обвинувачення вирішило,
що мало який документ буде настільки повчальним,
як кінофільм.
Росіяни найняли відомого режисера Романа Кармена.
Сполучені Штати залучили братів Шульбергів,
Бадда й Стюарта,
і голлівудського режисера Джона Форда.
Шульберги прочесали всю Європу
в пошуках записів нацистів про скоєні ними звірства,
які німцям не вдалося знищити чи сховати.
Прокуратура показує ці записи
разом із записами зі звільнених таборів,
і це один із найдраматичніших моментів
усього процесу.
Ми пропонуємо переглянути фільм,
який дає змогу коротко зазирнути в невитравний морок,
що слугує поясненням того, чим насправді були концтабори.
Атмосфера повністю змінюється.
У залі тиша.
Чутно дзижчання проєктора.
На екрані з'являються ці кадри.
Жахливі кадри.
І люди не були до цього готові.
Дехто з підсудних схилив голову від сорому.
Та багатьом було нецікаво,
що досить жахливо, якщо подумати про те,
що саме ці підсудні були відповідальними за це.
Коли я дивлюся цей фільм,
скільки б часу не минуло,
хоча я вивчав цю тему все доросле життя,
щоразу, коли бачу ці кадри, не можу повірити, що люди це зробили.
Фільм наче промовляє: «Ось…
ось що зробили нацисти.
Погляньте на це.
Не можна допустити, щоб це повторилося».
БЕРЛІН 30 СІЧНЯ 1942 РОКУ
За кілька тижнів на півдні закінчиться зима,
а потім весна рушить далі на північ.
Крига скресне,
а потім прийде час,
коли земля буде знову твердою і міцною,
коли по ній знову зможе проїхати техніка німецького солдата,
коли нова зброя хлине туди з нашої Батьківщини
і коли ми знову станемо сильними!
ВОВЧЕ ЛІГВО, ТЕРИТОРІЯ ОКУПОВАНОЇ ПОЛЬЩІ ВЕСНА 1942 РОКУ
Навесні 1942 року
Гітлер був переконаний, що якщо вони витримали зиму,
то ініціатива знову буде за ними.
Головна місія на той момент була рухатися на південь
і захопити нафтові родовища, а також великі міста, як-от Сталінград.
Сталінград був дуже важливим, бо це місто назване на честь Сталіна.
Якщо Сталінград паде,
це буде сильний удар для радянського народу.
Гітлер сказав Фрідріху Паулюсу,
що перемога має бути досягнута за будь-яку ціну,
що капітуляція є абсолютно неможливою.
Обидві сторони розглядали майбутню битву
як таку, що визначить результат війни.
Німеччині була потрібна дуже вражаюча перемога,
щоб показати західним союзникам, а також німецькому народу,
що ініціатива досі була за Німеччиною, і Сталінград міг допомогти.
Наступ починається в червні.
Німецька армія просувається досить швидко через Україну на схід.
Це відбувається навіть трохи зашвидко,
і вони захоплюють багато території,
по суті, нікого не перемагаючи.
Радянці просто відступають.
Гітлер досяг Сталінграда, але він не може швидко взяти місто.
Усе йде не за графіком,
і армія змушена вести битву, для якої вона не призначена.
Це перетворюється на битву в міських умовах,
для якої танкові дивізії не підходять.
Це була битва в умовах міської забудови, і іноді супротивники стикалися віч-на-віч.
Червоноармійці розвинули неймовірно креативну тактику:
вони роблять засідки й розстрілюють німців із вікон,
кидають у них бомби, мінують різні будівлі.
Заманивши німців у Сталінград,
Сталін починає контрнаступ і оточує місто.
Гітлер і його війська в пастці.
Вони зовсім виснажені. Боєприпаси, їжа — немає нічого.
Фельдмаршал Фрідріх Паулюс хотів здатися.
Він був командиром 6-ї німецької армії,
але Гітлер відмовив йому
і очікував, що Паулюс вб'є себе, якщо нічого не вийде.
Гітлер за своєю природою не міг здатися,
бо частиною його світогляду було ніколи не вести переговори з позиції слабкості,
а натомість робити це лише з позиції сили.
Зрештою фельдмаршал Фрідріх фон Паулюс здається,
і Гітлер надзвичайно розлючений із цього приводу.
Це катастрофічна поразка. Ціла армія знищена.
Втрати були просто безпрецедентними.
Майже 300-тисячна армія.
З них загинуло понад 150 000 німців.
НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС 11 ЛЮТОГО 1946 РОКУ
ОРИГІНАЛЬНИЙ АУДІОЗАПИС НЮРНБЕРЗЬКОГО ПРОЦЕСУ
МИКОЛА ЗОРЯ ПОМІЧНИК ОБВИНУВАЧА, СРСР
Я хочу попросити дозволу почати допит
фельдмаршала колишньої німецької армії
Фрідріха Паулюса.
Російське обвинувачення несподівано для всіх залучає цього свідка.
Паулюс заходить до зали суду.
І безсумнівно це дуже знаменний момент.
Вважалося, що він мертвий.
Герінг надзвичайно розлючений.
Він вважає Паулюса неймовірним зрадником.
РОМАН РУДЕНКО ГОЛОВНИЙ ОБВИНУВАЧ, СРСР
На своїй останній посаді ви були командувачем
6-ї армії під Сталінградом?
Так.
Підсудні просто божеволіють, побачивши там Паулюса,
бо вони знають, що він збирається свідчити проти них.
Кого ви вважаєте винними
в розв'язанні злочинної війни проти Радянського Союзу?
Головних військових радників Гітлера.
Це начальник штабу ОКВ Кейтель,
начальник оперативного відділу ОКВ Йодль
і Герінг на посаді рейхсмаршала.
Свідчення Паулюса неймовірно важливі
для розкриття змови щодо розв'язання агресивної війни
і звинувачень у злочинах проти миру.
Коли люди, які спостерігають за процесом, говорять про цей момент,
вони називають Паулюса Привидом Сталінграда,
який явився, щоб розказати правду про війну.
Від Гітлера не було жодного слова співчуття або скорботи
за понад 100 000 німецьких солдатів,
яких було прикінчено в розправі під Сталінградом.
Не було від Гітлера й жодного слова про власну відповідальність
за найбільшу військову поразку в історії Німеччини.
Цей чоловік був приречений своєю ж власною дурістю.
Після поразки під Сталінградом Гітлеру кінець,
і він це усвідомлював, хоча й відмовлявся визнавати.
Результат війни був зрозумілий ще в 1942 році,
незважаючи на те, що до її кінця було ще багато часу.
Гітлер дедалі менше з'являвся на людях.
Він знав, що зв'язок між народом і його фюрером ослаб
і міг знову посилитися лише за наявності військових перемог.
Тим часом Йозеф Геббельс, міністр пропаганди,
робить те, що мають робити такі, як він.
Він намагається вирвати перемогу з пащі поразки
і виголошує свою відому промову про тотальну війну.
БЕРЛІН 18 ЛЮТОГО 1943 РОКУ
Англійці кажуть, що німецький народ
виступає проти політики уряду щодо тотальної війни.
Кажуть, що німці хочуть не тотальної війни, а капітуляції.
Ніколи!
Концепція тотальної війни передбачала,
що вся німецька економіка, весь німецький тил
будуть залучені до підтримки війни.
Ми хочемо тотальної війни?
Так!
Він намагається вселити німцям думку,
що тепер вони можуть зазнати поразки,
а тому мають боротися до кінця.
«Ми маємо бути абсолютно непохитними».
Треба розуміти, що повідомлення про величезні втрати,
убитих і поранених, які поверталися до Німеччини,
зіграли свою роль, тож єдиним способом, як вважає режим,
підтримати моральний дух населення
було оголошення тотальної війни.
У 1943 році союзники починають масові бомбардування з повітря.
Величезний розмах повітряної війни
і можливості союзників знищувати цілі німецькі міста
демонструються ніч за ніччю.
Вони вбили 40 000 людей у Гамбурзі.
Рейнську область, Кельн та інші сусідні міста накривають бомбами,
бо ця територія недалеко від Великої Британії.
Учора британські бомбардувальники
скинули три тисячі тон бомб на Кельн.
Це було наймасштабніше бомбардування в історії.
Дим і вогонь на світанку було видно з узбережжя Голландії.
Три роки тому в цей час війна тривала всього 36 годин.
Це була війна.
Кривава, жорстока, жахлива, як і всі війни,
але тієї ночі в Берліні
вона такою не здавалася більшості німців.
Сьогодні війна для них значно похмуріша,
а всередині їх мучить тривога.
Їхня велика надія вже значно менша,
а на горизонті не видно ні кінця, ні перемоги, ні миру.
Коли все почало набувати похмурого вигляду для нацистів,
Генріх Гіммлер, голова СС і головний архітектор
і виконавець Голокосту,
зібрав разом провідних нацистів,
провідних генералів, і виголосив перед ними промову в Познані.
ПОЗНАНЬ, ОКУПОВАНА НІМЦЯМИ ПОЛЬЩА ЖОВТЕНЬ 1943 РОКУ
Я хочу поговорити з вами абсолютно відверто
на дуже серйозну тему.
Мова йде про евакуацію євреїв…
Є ЛИШЕ ЗВУКОЗАПИС ПРОМОВИ
…винищення єврейського народу.
Це чи не єдиний раз, коли представник вищого керівництва нацистів
відкрито визнає, що вони вбивають усіх євреїв Європи.
Більшість із вас знає, що таке бачити 100 трупів пліч-о-пліч,
або 500, або 1000.
Ми витримали це
і, за винятком випадків людської слабкості,
залишилися порядними, і це зміцнило нас.
Це сторінка нашої слави, яка ніколи не буде записана
в нашій історії.
Гіммлер каже, що це ніколи не буде записано,
бо він знає, що це злочин,
який, за викривленою логікою нацистів,
вони мали вчинити заради майбутнього Німеччини.
Ми мали моральне право,
у нас був обов'язок перед народом
знищити людей, які хотіли нас знищити.
Я ніколи не буду стояти осторонь і спостерігати,
як розвивається чи закріплюється бодай найменша гнилизна.
Де б вона не утворилася, ми випалимо її разом.
Загалом, можна сказати, що ми виконали найскладніше із завдань
у дусі любові до нашого народу.
І ми не завдали шкоди
ні нашому внутрішньому єству, ні нашій душі, ні характеру.
Дуже важко зрозуміти те,
наскільки викривленими були уявлення цих людей.
Він намагається переконати своїх офіцерів СС і себе,
що те, що вони роблять, — це щось благородне.
Це славетний вчинок.
Наче масові вбивства, до яких причетні СС,
підносять їх моральну сферу до вищого рівня.
Вони роблять добро для людства, але людство ще цього не розуміє.
БУДИНОК ПРАВОСУДДЯ
НЮРНБЕРЗЬКИЙ ПРОЦЕС 4 ЧЕРВНЯ 1946 РОКУ
Розкажіть суду, що ви знаєте про винищення євреїв?
ОРИГІНАЛЬНИЙ ЗВУКОЗАПИС НЮРНБЕРЗЬКОГО ПРОЦЕСУ
Нагадую вам, що ви свідчите під присягою.
АЛЬФРЕД ЙОДЛЬ — ПІДСУДНИЙ НАЧАЛЬНИК ОПЕРАТИВНОГО ВІДДІЛУ ОКВ
Я розумію, наскільки неправдоподібно це може звучати,
але я можу сказати лише те,
що я ніколи не чув про винищення євреїв.
Одного разу в мене виникли певні підозри,
коли Гіммлер розповідав про повстання в єврейському гетто.
Ви говорите про Варшаву?
Я говорю про повстання у варшавському гетто.
ВАРШАВА ОКУПОВАНА НІМЦЯМИ ПОЛЬЩА — 1943 РІК
У 1943 році умови в єврейських гетто в Польщі
ставали дедалі жахливішими.
Спалахи тифу, хвилі голоду
забирали тисячі життів.
Люди жили в тісноті.
Цілі родини були рабами в майстернях гетто.
Люди чіплялися за надію, що робота на нацистів
зрештою може врятувати їх.
Оскільки було запроваджено «остаточне розв'язання»,
почався процес ліквідації деяких із таких гетто,
а євреїв відправляли в концтабори, де їх убивали газом.
Німці сказали, що їх лише перевезуть у робочі табори на сході,
але були єврейські шпигуни, варшавські підпільні шпигуни,
які розповідали, що потяги відбувають повні людей, а повертаються пусті,
що за ними ніколи не відправляють їжі
і що коїться щось жахливе.
У гетто з'явилися організації, які почали говорити
про необхідність повстання.
ГОЛОС ВЛАДКИ МІД, УЧАСНИЦІ ЄВРЕЙСЬКОГО ОПОРУ
Мета полягала в тому, щоб почати шукати місця,
де б можна було сховати якомога більше дітей,
а також почати шукати й купувати зброю
і таємно переправляти її в гетто.
Ці організації зібрали коктейлі Молотова.
У них були пістолети.
Вони мали боєприпаси, іншу зброю.
Німці думали, що все відбудеться дуже швидко.
Просто зачистять гетто.
Це мав бути подарунок Гітлеру на День народження.
День народження Гітлера 20 квітня.
Тож Варшаву можна було оголосити Judenrein або Judenfrei, «вільною від євреїв».
Це був найвизначніший акт єврейського опору
у всій окупованій німцями Європі.
Вони застали німців зненацька.
Новий командир німців у Варшаві
придумав новий метод наступу на гетто,
який полягав у випаленні вогнем.
Він взяв вогнемети,
і вони почали випалювати будівлю за будівлею.
ГОЛОС ВЛАДКИ МІД, УЧАСНИЦІ ЄВРЕЙСЬКОГО ОПОРУ
Я бачила речі, які назавжди закарбувалися в моїй пам'яті.
Деякі євреї стрибали з будівель.
А деякі люди на вулиці казали: «Поглянь.
Євреї смажаться».
Ми мало чим могли їм допомогти.
Це був кінець гетто у Варшаві.
Звісно, бійці гетто були справжніми героями,
бо вони знали, що їм не вдасться перемогти
могутніші німецькі сили.
Вони знали, що їх уб'ють, і більшість з них убили,
але їх хоробрість була астрономічною,
бо вони вирішили, що краще будуть боротися зі зброєю в руках, навіть якщо помруть,
ніж будуть посаджені на поїзд і зрештою вбиті.
ОРИГІНАЛЬНА РАДІОПЕРЕДАЧА
Як людина, яка провела останні вісім років здебільшого в тоталітарних країнах,
я бачив, що стається з націями й народами, яких завойовує Гітлер.
Вбивства жінок і дітей
були значно поширеніші, ніж у будь-якій відомій війні.
Згадаймо Варшаву.
Це було свідоме рішення вбивати
не озброєні війська, а безпорадних цивільних.
Натомість озброєні війська
боролися за виживання і за свою свободу.
ДЕНЬ Д 6 ЧЕРВНЯ 1944 РОКУ
Сьогодні 6 червня 1944 року. День Д.
Найбільша в історії армада
прибуває на північ Франції, щоб звільнити континент.
Під командуванням Ейзенхауера
ВМС союзників за підтримки повітряних сил
почали висадку на північному узбережжі Франції.
6 червня 1944 року
американці, британці й канадці
починають довгоочікувану висадку в Північній Європі.
Ця місцевість придатна для великих наступальних операцій.
Вона відкриває шлях до Німеччини.
Десант висаджується на нормандських пляжах під смертоносним перехресним вогнем.
Нескінченний потік солдатів пробирається по пояс у воді,
щоб досягти плацдарму.
Потрібно пройти останні небезпечні метри
через підводні міни й ворожий шквал.
У перші години початку Дня Д Гітлер ще спить,
бо всю попередню ніч він зі своїми поплічниками
згадував старі добрі часи свого руху,
та коли він нарешті прокидається
і йому доповідають, що почалося вторгнення,
він відчуває полегшення й навіть оптимізм.
Гітлер завжди був надто самовпевненим.
Він завжди переоцінював силу й ресурси Німеччини,
яка, зрештою, була регіональною силою в Європі,
і він був радикальним расистом
який вірив, що Америка була сумішшю різних рас,
не здатною взагалі ні на що.
Тож він сильно недооцінив їхню силу й рішучість.
Якщо послухати німецькі передачі,
вони називають сьогоднішню висадку лише диверсією,
наче очікуючи головного удару деінде.
Нас чекає багато сюрпризів, невдач і коригувань планів.
Але попри весь наш захват у пресі щодо взяття плацдарму,
ми повинні пам'ятати, що битва лишень почалась
і що попереду багато похмурих днів,
якщо, звісно, німці не посипляться.
Ми можемо бути певні, що наше командування точно не розраховує на це.
Коли союзники висаджуються у Франції,
німці більше не можуть сприймати
Західний фронт як інтерлюдію в театрі бойових дій.
Тепер це велика загроза для виживання Німеччини,
як і війна в Росії.
Тепер Німеччина змушена вести війну на два фронти
в найповнішому розумінні.
По суті, Гітлер у своєму «Вовчому лігві»,
хоча й досить нереалістично,
спостерігає, як карта продовжує звужуватися.
І всі ці армії просуваються до самих німецьких кордонів.
Гітлер певною мірою живе у фантастичному світі.
Є група офіцерів вермахту,
багато з яких віддано служили режиму,
які вирішують, що настав час знайти спосіб і вбити Гітлера.
Вони розуміють, що Гітлер буде боротися до кінця
і що це закінчиться знищенням Німеччини.
А вони люблять Німеччину і не хочуть її знищення.
Вони не хочуть смерті всіх цих цивільних.
Людиною, яка зголосилася і фактично була обрана
власне здійснити вбивство,
був полковник Клаус Шенк фон Штауффенберг,
який був графом і аристократом у війську.
Штауффенберга було важко поранено в Північній Африці.
Він втратив око і праву руку,
а також два пальці лівої руки.
Штауффенберг збагнув, що йому випав шанс,
коли його викликали у «Вовче лігво»
на зустріч 20 липня 1944 року.
Він приземляється на аеродромі.
При собі він має портфель із вибухівкою.
З аеропорту його відвезли до «Вольфсшанце», «Вовчого лігва»,
і зрештою відвели до святої святих,
де працював сам Гітлер.
Щоб план Штауффенберга вдався,
було б краще, якби зустріч відбувалася
в одному з бетонних бункерів у «Вовчому лігві»,
але зустріч мала відбутися в дерев'яній будівлі.
А це означало, що потенційна потужність вибуху
буде значно меншою.
Прибувши на місце, Штауффенберг проситься в туалет.
У нього є час активувати лише один із двох вибухових пристроїв.
Усе робиться поспіхом.
Люди стукають у двері, питаючи, де він.
Він у повному ступорі,
бо будь-якої миті щось може піти не так.
Напруга зростає, коли він наближається до Гітлера.
Він іде до кімнати з картами.
Генерали обступили розкладені карти.
Гітлер починає говорити про плани й накази на день.
Виправдовуючись тим, що його слух було пошкоджено
через поранення в Африці,
Штауффенберг займає місце поруч із Гітлером.
Потім він кладе портфель якомога ближче до Гітлера.
А потім каже, що йому треба подзвонити,
і виходить із кімнати.
Хтось переставляє портфель
за важку дубову опору столу, за яким відбувається зустріч.
Штауффенберг покидає зустріч.
Він знає, що бомба вибухне.
Він мчить до своєї машини й чує вибух.
Він переконаний, що все вдалося.
Він вважав, що в Гітлера не було шансів пережити вибух.
Штауффенберг летить до Берліна
й прямує відразу в штаб, щоб не викликати підозр.
Штауффенберг не знав, що хтось переставив портфель із бомбою,
що обмежило вплив вибуху,
і фактично допомогло Гітлеру пережити напад.
Гітлер був дуже розлючений.
Він вимагав, щоб усіх змовників негайно затримали
і стратили за зраду не лише їх,
але й кожного члена їхніх сімей і всіх їхніх близьких соратників.
Хоча він уникнув смерті дивом,
після 20 липня 1944 року Адольф Гітлер ніколи не був таким, як раніше.
Те, що раніше було схильністю до блефу, стало звичайною брехливістю.
Він часто обманював без вагань
і припускав, що інші теж його обманюють.
Він більше нікому не вірив.
Він часто втрачав самоконтроль,
а його слова були дедалі жорстокішими.
Коло наближених осіб більше не мало на нього впливу.
Він став одинаком,
напівбожевільним, з деградуючим тілом і розумом,
який зміг майже самотужки
подовжити агонію війни ще майже на рік.
Однак, це був початок кінця.
Переклад субтитрів: Юрій Муха