DO DOBRÝCH RUKOU 2
Ano, tahle žena je moje lékařka.
Ta, co vypadala, že se rozbrečí.
Řekla mi, že pokud nepřestanu pít, dostanu cirhózu.
Jako můj táta.
Ošetřovala i mého zesnulého otce.
Je to skvělá lékařka, ale má sklony k přehánění.
Tentokrát ale použila velmi přesvědčivý lékařský termín.
„Skončíš pod drnem, idiote!“
Možná má pravdu.
Melisa zemřela před rokem.
Nevím, v jaké fázi truchlení jsem.
Vím jen, že se musím dát dohromady.
Jinak budu mít problém.
A už není tak malý.
- Fırate. - Šéfe.
Jsme tu, pane Cane.
Fırate! Tak co jsi dělal? Nudil ses, když jsme tu nebyli?
Tak jo. Tady jsou baterie.
- S čím chceš sendvič? - Se zmrzlinou.
- Cane. - Vždycky je suchý.
Něco tomu chybí. Až na to přijdu, řeknu ti.
Já ti dám, že je suchý.
Až si sníš sendvič, můžeme dělat, co budeš chtít. Fırate!
- Dobře. - Máme jídlo. Pojď sem.
POZOR! CANOVA A FIRATOVA TAJNÁ VĚDECKÁ MÍSTNOST
STROJ ČASU
Cane! Je to tady!
Rozjedeme to!
- Vážně? - Jo!
Panebože.
Tentokrát to bude fungovat!
Určitě?
Určitě! Máme správné baterie!
- Cestující 1, připraven? - Připraven, kapitáne 1.
Kontrola data?
Cíl na 21. března 2022, kapitáne.
Kde jsme?
Je rok 2024, kapitáne.
Potřebujeme víc baterií. Určitě.
Fırate?
Ten stroj času postavíme, že jo?
Nevím, Šéfe. Ale aspoň se o to budeme snažit.
Musíme ho postavit.
Musím se vrátit v čase a říct mámě, že ji mám moc rád.
Nestihnul jsem jí to říct.
Když se vrátím a řeknu jí to, tak třeba neodejde.
Rozhodne se zůstat.
Fırate?
Viď, že přestaneš pít?
Když piješ, tak smrdíš.
Ticho tam.
Pošleme Melise srdce.
Cane?
Mám tě moc rád.
Fırate! Fırate, co to s tebou dnes je?
Fırate!
Fırate?
- Hodní pejsci. - No tak, sednout.
Jo, sedni mi na nohu.
Fırate, musíme ti co nejdřív někoho najít.
Je vykastrovaný.
Nemluvím o něm. Myslela jsem tebe!
Ty někoho potřebuješ.
Fatoş, nech mě. Když jsi to zkoušela posledně...
Přišel Can. A bylo to tak zlé?
Tak jsem to nemyslel. Máme se dobře. Mám se dobře.
To určitě.
Hele, je to těžké pro všechny.
Ale musíme se kvůli Canovi sebrat.
Ten kluk teď nejvíc potřebuje tátu.
Jsem tady. Vždycky jsem tu pro Cana.
A ty flašky taky?
Fatoş, myslíš si, že je to pro nás snadné?
Po šesti letech se dozví, že jeho otec žije.
Stal jsem se otcem skoro přes noc.
Nemůže mi hned říkat „táto“.
S tím musíš začít ty.
Podle psychologa se na něj nemá spěchat a má se jít jeho tempem.
Možná nejsi připraven být otcem
a psycholog je jenom tvoje výmluva.
Omlouvám se.
Ale potřebuješ vedle sebe někoho.
Prospěje to tobě i Canovi.
Prostě mi věř. Věř mi.
Hele, já se o to postarám. Zařídím to.
Nedělej to. Tak jo, už musím jít.
Kam?
Nejdřív škola, pak psycholog. Fırata si vyzvednu večer.
Pozor na Freuda. Chraň ho před Mami.
- Takže teď se mnou Fırat bydlí? - Jo.
No tak.
Cane, proč netancuješ?
Nebaví mě to. Je to jak domácí úkol.
Navíc jsme s mámou tančili jinak.
A jak? Ukaž ám to. O co jde? Je to přece jenom tanec.
Can je poseroutka!
Cane, já bych vážně chtěla vidět, jak jste s mámou tancovali.
Viděli jste to?
Kdo je ten vousáč, co tě vyzvedává?
Pokud je to tvůj táta, tak proč mu tak neříkáš?
Ani on tě neoslovuje jako syna. Říká ti Šéfe. To je ujetý.
No tak, kluci, jdeme!
Cane?
Můžeme jít?
Hele, tati, tenhle neumí tancovat!
Jsme tu, Šéfe.
Tak jo.
Zase ten cvokař?
Je to jen psycholog.
Drž se tématu. Školní besídka.
Půjdeš tam a zatancuješ.
- Nebudu tancovat. - Budeš.
Co dál? Odejdeš ze školy, protože si z tebe dělají legraci?
Skvělý nápad. Popřemýšlím o tom.
- Ne. Ze školy neodejdeš. - Ale jo.
To teda ne.
- Nepůjdu. - Půjdeš.
Ne a nahlásím tě pedigogům.
Pedagog. Nejdřív se to nauč vyslovovat.
Je tam osm cestujících. Přistoupí dalších šest, kolik jich je teď?
Příliš mnoho. Měli by jít pěšky.
- Dneska je hezky. - Cane, no tak.
Odejdu ze školy.
- To teda ne. - Ale jo.
- To teda ne. - Už se stalo.
- Nestalo. - Ale stane.
- Ne. - Už se stalo.
- Nestalo. - Ježiš, tak ho nechte odejít.
Očividně se mu tam nechce.
Podle mě byste to měli promyslet. V tichosti.
Děkuju.
Postavím stroj času,
půjdu do roku 3500 a už tě neuvidím.
Já půjdu do roku 4500.
A já do 5000.
- 6000. - 7000.
- 8000. - 9000!
- 10000! - Ale já jsem v roce 2024.
Myslím to naprosto vážně.
Žádám jen o trochu ticha. Snažím se tu pracovat.
Moc se omlouváme.
Cane, buď potichu, paní se snaží pracovat.
Nepracuje. Jen sedí a nic nedělá.
- Na čem pracujete? - Přemýšlím.
My taky přemýšlíme.
Já chci přemýšlet v tichosti.
Máš s tím problém? Ne. Děkuju.
Jste trochu napjatá.
Mám vám koupit drink? Pomůže vám to myslet.
Ne, díky. Přestala jsem.
Vidíš?
Dokonce i tahle přestala. Jen ty pořád ne.
- „I tahle“? - Postavím stroj času.
Posbírám všechny červy a najdu všechny červí díry.
Chceš postavit stroj času?
Tak mě pozorně poslouchej.
Pokud chceš postavit stroj času, musíš dosáhnout extrémně vysoké rychlosti.
Musíš dosáhnout rychlosti světla.
Víš, co se děje při rychlosti světla?
Hmotnost se zvyšuje. Stává se nekonečnou.
Co potřebuješ k pohybu nekonečné hmoty?
Nekonečnou energii.
Je možné vyrobit nekonečnou energii ?
Není.
Proto nemůžeš dosáhnout rychlosti světla.
To znamená, že není možné postavit stroj času.
Potřebujeme světlo. Spoustu světel.
Čtrnáct.
Nejdřív se podívej na ženy, pak na psy.
Všiml sis něčeho?
- Jsou si podobné. - Jsou.
Nikoho nechci, Fatoş Čemu na tom nerozumíš? Nechci.
Pff.
Co tyhle?
- Kdes je vzal? - Ze skladu.
Ta otravná holka s brýlemi řekla, že potřebujeme světlo.
Budou fungovat?
Kdo to je? Snažíš se nám teď najít mámu?
Neblázni, o to nejde.
Sama si někoho najdi.
Věř mi, lásko, snažím se.
Proč mi volá ředitel?
Dobrý den. Ano, můžete mluvit.
Já? Ne, nikomu jsem neposílal e-maily.
Jak by to malé dítě dokázalo? Ani já tohle neumím.
Přepošlete mi ten e-mail, podívám se na něj.
Podívám se do odeslané pošty. Dobře, díky.
Rezignace?
Půjdu do svého pokoje.
Na chvíli si odpočinu.
Zatím.
Cane?
Cane!
- Úžasný. - Cane.
Cane, zlato?
„Oznamuji svou rezignaci na místo studenta
v soukromé škole Sevdem.
Myslím, že jsem kvůi nabitému rozvrhu zanedbával svůj osobní život.
Vaše choreografie je děs. Má to být zábava, ne úkol.
A navíc je pěkně nudnej, tanec má být uvolněný.
Prostě se mi ta škola nelíbí a vůbec ji nepotřebuju.
Další záležitosti řešte s Fıratem, ne se mnou.
S upříjemností Can.“ Co je „upříjemnost?“
Chceš mě dohnat k šílenství?
Tohle jsi poslal rodičům, učitelům, řediteli, všem!
Cane, co to děláš?
Dávám výpověď ze školy.
Stejně bych tam nešel!
To nepřipadá v úvahu. Zapomeň na to.
Nepůjdu. A nemůžeš mě nutit. Ani máma mě nenutila.
Ale já tě nutím, jasný?
A ty jsi vlastně kdo? Tak kdo?
Vidíš? Nejsi moje nic. Tak mě nemůžeš k ničemu nutit.
Seženu spoustu světel,
spustím stroj času a půjdu za mámou.
A už tě nikdy neuvidím!
Stroj času neexistuje, Cane.
Nemůžeš zpátky do minulosti.
Myslíš, že mi tvoje máma nechybí?
Ale Melisa už tu není!
Dospěj už. Aspoň trošičku.
Kdyby tady byla máma, tak se nic z toho nestane!
Až se vrátím, všechno jí řeknu!
A budu na ní křičet.
Budu na ní křičet, protože mě nechala s někým jako seš ty.
Mami!
Mami, otevři!
Můžeme si promluvit, mami?
Mami!
Pane Fırate, vaše matka není doma.
Tufane, nech těch lží, vidím, že svítí.
Nikdy by nenechala rozsvíceno.
Takové lži od tebe nejsou pěkné.
Pane Fırate.
Nemá ráda, když sem takhle chodíte. Není to pro mě lehká situace.
Já jsem v pohodě. Už bylo i hůř.
Něco jí řeknu a půjdu, slibuju.
Mami?
Dnes jsme se s Canem pohádali.
Víš, co udělal?
Poslal do školy rezignaci.
Můžeš rezignovat na všechno...
ale z role otce ne, mami.
Víš, že jsem na Melisu občas naštvaný?
Že za mnou nepřišla dřív.
Šest dlouhých let.
Máš syna a ani o tom nevíš.
Přijdeš o jeho první úsměv.
Když začne lézt.
První krůčky.
Mám pocit, jako kdyby mi ty roky ukradli.
Možná, že kdybych s ním byl od začátku,
nebyl bych tak děsnej otec.
Mami?
Jak být...
dobrým otcem?
Nechtěl jsem být jako můj táta,
ale skončil jsem stejně jako on.
Stáváš se tím, čeho se bojíš.
Dobrou noc, mami!
Neboj.
Půjdu se domů vyspat.
Na příšerný otce!
Byla tu holka na červeném kole. Taková divná. Je tu ještě?
Můj syn a já potřebujeme světlo.
Fırate.
Fırate, je ráno, probuď se.
Vstávej.
Koukni na tohle.
Can měl celou noc tablet.
Možná by ses měl podívat na historii vyhledávání.
Tak zatím.
PIJÍ TÁTOVÉ?
JAK MŮŽOU DĚTI DONUTIT TÁTU PŘESTAT PÍT?
Na jednom konci červí díry musíme dosáhnout rychlosti světla.
Pak se začne tvořit časový rozdíl
mezi vstupním a výstupním bodem díry.
- V tu chvíli je rychlost světla... - Šéfe.
Omlouvám se.
Jeden konec v minulosti, druhý v budoucnosti.
Někdy si připadám tak zoufalý, tak neschopný.
...jiné gravitační zóny...
Vím, že by sis zasloužil někoho lepšího.
A to narušuje synchronizaci obou konců.
Takže oba konce červí díry vytvoří...
Slibuju, že už tě nikdy nezklamu.
...podmínky pro cestování časem.
Co to je?
Kvůli červím dírám...
- Pro tebe. - Nemůžeme překonat rychlost světla.
- Na stroj času. - Říkals, že stroj času není skutečný.
To jsi říkal.
Byl jsem ignorant.
Ignorant je něco jako blbeček?
Takže červí díry ohýbají strukturu časoprostoru...
Dáme tam ty světla.
Teď máte portál do minulosti.
Ale přesto neuvízněte v minulosti,
nezanedbávejte vzácné štěstí,
které je v přítomnosti.
Neslíbil jsi mu dneska snad něco?
Nebudu pít, klid.
- Tak kam jdeš? - Musím za včerejšek někomu poděkovat.
Té holce, co tě přivedla domů?
Ukázala jsem ti spoustu holek a na všechny jsi mi řekl,
že je to blbost.
Kdo to je? A hlavně, proč zrovna ona?
Rozumí fyzice.
Jezdí na kole.
Přestala pít.
A rozumí si s Canem.
Když můj děda zemřel, babička řekla,
že teď je inteligence naší rodiny v rovnováze.
Jestli tím myslela nás, nebo si přála, aby se obracel v hrobě,
to zůstává záhadou.
Díky, že jste přišli. Snad se zase uvidíme.
Chtěl jsem ti poděkovat za včerejšek.
Řekla jsem, že nepiju. Přestala jsem.
Já taky. Je to voda.
Hlavně už mu nenalívejte.
Je pak na obtíž.
Byl jsem na obtíž?
Možná jsem to trochu přehnal, ale byla to hezká noc.
Hezká noc?
Nebyla?
Já ti to připomenu.
Včera večer...
Proč mají Židé velké nosy?
Protože vzduch je zdarma.
To má být vtip?
No tak, bylo to vtipný.
Nikdo nechápe moje vtipy.
Moje matka je prakticky židovka.
- Přeháníš. - A to není zdaleka všechno.
Proč jsi mi pomohla? Odvezla jsi mě domů.
Mohla jsi mě strčit do taxíku.
Máš pravdu. Příště to udělám.
Pij hodně vody, je to zdravé na ledviny. A taky máš pak kvalitnější slzy.
Já jsem včera brečel?
Brečel jsem, nebo ne?
Máš povolený řetěz, zničíš si kolo.
- Seš snad odborník? - Trochu.
Seš mechanik přes kola?
Ne, ale skoro.
Jestli dovolíš...
Tak jo.
Opravil bych to, ale zasekla se ozubená kola.
Není to kolo trochu staré?
No, trochu. Patří bratrovi.
Nech ho tady, odvezu tě. Zítra ho opravím, slibuju.
Ne, je krásná noc. Půjdu domů pěšky, nemám ráda auta.
Věř mi, já je taky moc nemusím.
Jdeme.
- Máš hlad? - Jo.
Co si dáme?
Boyozy.
Boyozy?
Kde je takhle pozdě seženeme?
To vyřeš ty, já to vymyslela.
Prosím.
Je horký. Děkuju.
Nemáte zač. Tady.
A tady máte ayran.
Prosím.
Dobrou chuť.
Obvykle mám v tuhle dobu zavřeno.
Ale když mi řekl, že jste těhotná, nešlo odmítnout.
Ani nevíte, cojste udělal, Salihu.
Je velmi těhotná.
Ne moc, ale ani trochu. Prostě tak akorát.
V jakém jste měsíci?
- Druhý. - Pátý.
Salihu, děkuju. Pozdravuj ode mě ženu a děti.
- Díky. - Dobrou noc.
- Neměl jsi říkat, že jsem těhotná. - Improvizace.
A pět měsíců? Vypadám snad na pět měsíců?
A co ty dva? Kdo má chutě ve druhém měsíci?
A co znamená být tak akorát těhotná?
Pět měsíců.
Víš, jak ses mě ptal, proč jsem ti pomohla?
Někoho mi připomínáš.
Důvod, proč jsem přestala pít.
- Koho? - Prostě někoho.
Proč tvůj syn tak moc chce ten stroj času?
Znáš děti.
Co se stalo? To nechceš vědět, brečela bys.
Vážně? Umíráš, nebo co?
A i kdyby ne, rozhodně se snažíš přizabít.
Proč tolik piješ?
Pro únik a pro zapomění. A taky to mám v genech.
Co máš za problém?
Můj problém...
je být otcem.
Snažím se být dobrý táta.
A čím víc se snažím, tím víc mi to nejde.
Tak se přestaň snažit.
Být dobrým otcem.
Snaž se nebýt děsným otcem.
Když víš, co nechceš, snáz přijdeš na to, co chceš.
To jsem nedávno zkoušela.
A vyšlo to?
No...
Přežila jsem.
Tak co nechceš?
Poslední dobou nechci nic. Hlavně lidi.
Chci jen sedět a zírat do zdí.
Jsem v depresi. To říká můj psycholog.
Prý je to vážné.
Taky se mnou bývala zábava.
Občas mi to chybí.
Neblázni.
Čau, jak je?
- Dobře. - Máme zpoždění, provoz byl šílený.
- Istanbulský chaos. Díky. - Vítejte.
Kámo? Jak je? Ty mě nepoznáváš.
- Ještě se neznáme. Arman. - Ahoj.
Didem, moje snoubenka.
Ahoj. Jsem Uğurhan.
- Ahoj. - Oğulcan.
Potkali jsme se v Bodrumu...
Bitez?
Bitez. Ten by mohl vyprávět.
Vy si to fakt nepamatujete. Hele, nemáte co pít.
Dvakrát vodu. Čistou.
Musíme pozdravit Halila, jinak by se mohl urazit.
Tak zatím, bavte se. A hrajete fakt skvěle!
Děkuju.
Fırat.
Prodávám kola.
Poslední dobou práci zanedbávám, ale to nevadí.
Mám syna. Jmenuje se Can.
Můj nejoblíbenější tvor na Zemi.
Bydlíme spolu.
Je to s námi jako na houpačce, ale snažíme se.
A na závěr ti chci poděkovat za dnešní večer.
Bylo to super.
Sezen. Jsem architektka.
Taky poslední dobou zanedbávám práci.
Mám bratra. Kerem.
Žili jsme spolu.
Když ho přijali na vysokou, přestěhoval se do USA.
Můj nejoblíbenější tvor na Zemi.
Jsem trochu v depresi, ale zvládnu to.
A na závěr ti moc děkuji za dnešní večer.
Bylo to super.
Chce za mámou.
Ptala ses na to.
Proč se snaží postavit stroj času.
Chce se vrátit v čase...
a říct mámě,
že ji má rád.
Myslí si...
že by pak třeba neumřela a zůstala by s ním.
Upřímnou soustrast.
Děkuju.
Cana jsem poznal teprve loni.
Zjistil jsem, že je můj.
Melisa mi řekla, že jsme se potkali
před sedmi lety.
Šest let jsem žil a netušil, že mám na světě syna.
Melisa byla nemocná.
Když odešla, zanechala mi ten nejtěžší a nejkrásnější dárek.
Teď jsme jen my dva.
Řekla jsem Canovi,
že stroj času neexistuje...
Jsem ten nejhorší člověk na světě.
Až po mně.
Spravil bych ho.
Udělala jsem to, když jsi spal.
Připrav se, jedeme.
Kam?
Za Canem. Musím se mu omluvit.
Není potřeba. Omluva se přijímá.
Neboj, nechci mu ublížit.
Ne, ale on by mohl udělat něco tobě.
Jestli mluvíš o tom dni v kavárně, tak na to zapomeneme.
To byl blbej den.
Navíc to s dětmi umím.
- Určitě? - Ano, určitě.
Jdeš na popravu.
Ahoj. Zajímalo by mě, která mešita to je.
Cane. Přečteš to?
Je to mešita Valide Sultan.
Co tu vůbec děláme?
Abychom to tady viděli.
- Proč je tu ta otravná holka? - Cane, to není hezké.
- Tady kamarádka Sezen... - Nemám kamarádku.
- Teta Sezen... - Nemám tetu.
Teta?
Nech to na mně.
Cane, zlato.
Moc mě mrzí, co jsem řekla o tvém stroji času.
- Byla jsi ignorant? - Ignorant?
- Ne. - Pitomá?
Pitomá?
Lidi, tohle už jsem zažil.
Můžeme toho nechat, než z toho bude malér? Co myslíte?
Cane, víš, že tohle všechno dělají architekti?
- Vážně? To je tvůj plán? - Vždycky to funguje.
Cane, věděl jsi, že jsem architektka?
Tohle jsi postavila?
Tyhle? Ne.
Tak čím se tu chlubíš? Neskutečný.
No tak, Cane, zlato.
Co ve škole?
Jaká škola? Je víkend.
A neříkej mi zlato.
Tak jak? Mám ti říkat Šéfe?
Tak mi může říkat jen Fırat. Ty ne.
- Dobře, Cane, zlato. - Ne! Seš pitomá?
- Cane, tohle nemůžeš říkat. - Tak co Prcku? Trpaslíku? Chytráku?
Tak mu neříkej.
- Mizerná architektka! - Mizerná?
Ty jsi mizernej! Mizernej Šéf.
Co to vůbec znamená?
- Co je ti do toho? - Kolik lidí pro tebe pracuje?
- Kolik vyděláváš? - Co je ti do toho?
Podívej, co udělali jiní architekti.
Ty jen sedíš v kavárně a přemýšlíš. Mizerná architektka.
Jen do toho. Ještě přidejte.
Říkejte si, co chcete. Já končím.
Já se snažím omluvit!
Byla to jen omluva. Proč z toho děláš problém?
Ale já nechci! Nestojím o tvoji omluvu a laskavost.
Já tě v našem životě nechci!
Tohle už tady bylo. Máma je pryč a už se nevrátí.
A teď bude pryč Fırat. Já to vím.
Nechci přijít i o něj.
Varoval jsem tě. Děkuju, vím, že ses snažila.
Cane!
Fırate.
Vždycky tu budu.
Po tvém boku.
Nepřijdeš o mě.
Určitě?
- Přihraj. - Tak tady.
Zase ty?
Jo, zase já. Zabere to jen chviličku. Slibuju.
Co chceš?
Chci, abys mě vyslechnul.
Pak odejdu a už mě neuvidíš.
Ale budu ráda, když mě vyslechneš.
Cane...
Fırata ti nikdo nevezme. Vážně, nikdo.
Ani já, ani nikdo jiný.
Na to nikdy nezapomeň.
A poslední dobou
se cítím jako ty.
Mám bratra a...
nechci, aby mezi nás někdo přišel.
Rozumím ti.
Ale tohle není správný.
I když vám do života nevstoupím já, přijde možná někdo jiný
a to není špatně.
Samota je mnohem horší, věř mi.
V pohodě, Cane?
To je tvoje máma?
Poslouchals mě vůbec?
Ne.
Posmívají se ti?
Mohla bys odejít? Prosím.
A kdo je tohle?
Je to tvoje matka? Říkáš jí taky jménem?
Ne. Není to moje matka.
Takže ten chlap není tvůj táta. To bys mu neříkal Fırat.
Může mu říkat, jak chce.
- Mluvím s Canem! - Ale on nemluví s tebou.
Nech ho, salámku. Vezmi si kamarády a běžte.
Taky ti říká Šéfe? Šéfe, Fırate!
Tak jdete?
Nejdu. Běžte vy. Vemte si Cana a běžte.
Neumí ani tancovat. Tancuje jako naprostá nula.
Tancuje příšerně.
Podrž mi to.
Pane, můžu si to půjčit?
- Co se děje? - Přestaň!
Řeknu to tátovi. Ten ti to spočítá!
Jedná se o výjimečný případ, tak jsme nekontakvovali Nedimovi rodiče.
- Ale jestli se to bude opakovat... - Nebude, ředteli.
Hned promluvím s Nedimem
a omluvím se mu jménem slečny Sezen.
Fırate, promiň.
Sezen za to nemůže.
Nedim se mi zase posmíval. Kvůli tobě a mámě.
Sezen mě chtěla chránit.
Nedime, zlato.
Mrzí mě, co se stalo.
Mrzí mě, jak se to stalo.
Není ti zima, že ne?
Nechci, abys nastydnul.
Jménem té dámy se omlouvám.
Nedokázala se ovládnout.
Víš proč?
Protože je cvok.
Je to psychopatka.
Víš, co dělá?
Chodí do každé školy
a polije každé dítě, které se posmívá kamarádům...
Co mu podle tebe říká?
Určitě se omlouvá. Co taky jiného?
Asi jo.
A jestli se budeš do Cana ještě navážet, tak ona se vrátí.
A tentokrát to dokončí.
Tak opatrně.
Jasný?
Řekni svým přátelům, že jsem Fırat.
Jsem Canův táta.
Už jde.
Tak co budeme jíst?
Cane, ten sendvič není suchý, že ne?
Ne. Tenhle je super.
Měl by ses od ní učit.
Fırat dělá strašně suché.
Bla bla. Ty kecko jedna.
Proč je to přeskládané?
Chtěla jsem změnu.
Keremovi se to nelíbí.
Nachystám to na jeho návštěvu.
Kdo je Kerem?
Můj bratr.
Cane, co kdyby sis šel umýt ruce a obličej?
Jsi upatlaný.
Fajn. Kde je koupelna?
Na chodbě doprava.
Páni!
Cane, nesahej tam na nic!
To je nádhera.
Cane?
Viď, že jsi nikam nelezl?
Cane.
Tady je všechno.
Tady je vesmír. Matematické rovnice.
Je tu i dalekohled.
Fırate, tady je všechno. To je nádhera.
Vešel sem bez ptaní...
To je v pořádku.
Kerem je astronaut?
Ne, studuje astrofyziku. Na MIT. Je to génius rodiny.
Kde to je?
MIT?
v Americe. Jo, ve státě Massachusetts.
Fırate! Musíme do Mašašůše a najít tam Kerema.
Určitě mi pomůže postavit stroj času.
Pomůže! Že mi pomůže?
Ale ano, samozřejmě. Proč by nepomohl?
Neboj, pak vás seznámím.
- Vážně? - Vážně.
Ano!
Kdy přijede? Můžeme mu zavolat, než přijede?
Prosím. Prosím!
Jistě.
Ano!
Je to fešák.
To je.
Takové eso v rukávu a nepoužiješ ho?
Nechtěla jsem mít vztah založený na výhodách.
Fırate. Spíš?
Spím, Šéfe.
Sezen je milá, že?
Já nevím. Co myslíš ty?
Myslím, že je milá.
Může být naše kamarádka. Že jo?
Může, jestli chceš.
Ale nebude moje máma, že ne?
Nikdy, Šéfe.
Pomůže mi kamarád Kerem postavit stroj času, až sem přijede?
Už je pro tebe kamarád, jo?
Ty liško podšitá!
Kamarád Kerem mi pomůže, aha?
A to je špatně?
My jen sbíráme baterie.
Ten chlap studuje v Mašašůše.
Cože? Co je Mašašůša?
Není to Mašašůša. Studuje v Massachusetts.
Říkejme tomu MIT.
Dobrý nápad. Pojď sem.
- Ahoj! - Fatoş.
- Tady jsem. Ahoj. - Ahoj.
- Sezen. - A já jsem Fatoş.
- Těší mě. - Jsem jeho táta.
Jak je?
Ano, je malý, ale dost silný.
- Superman ho porazil. - Skvělá.
Schvaluju.
- S jeho vizemi? - Porazí všechny.
Žádné dítě, o kterém nevím?
Skvělý vtip, Fatoş.
Podle mě jo.
- Doháním tě! - Já vyhraju!
Šéfe!
Sezen!
Vyhrál jsem!
Sezen.
Odteď mi můžeš říkat Šéfe.
Rozkaz, Šéfe.
Zeptám se Kerema,
na roj meteoritů.
Pak se ho zeptám na rychlost světla.
Pak se ho zeptám, co si má vzít na sebe na cestování časem.
A zeptám se ho, jestli někdy viděl červí díru.
Tam u nich je půl deváté ráno, nejspíš ještě spí.
Škoda.
Šéfe, možná to trošku přeháníš, tak aby toho Sezen nelitovala.
Ne, to je dobrý, Šéfe.
Včera jsem mu o tobě řekla. Taky tě chce poznat.
Fakt?
Fırate, slyšíš to? Kerem mě chce poznat.
Jo!
Nemusíš ho svému bratrovi představovat.
Nemusíš.
Proč? Jestli nechceš, tak je seznamovat nebudu, ale...
je na tom špatného?
Ne, není. Ale určitě má svojí práce dost.
A...
nechci, aby si Can dělal naděje ohledně toho stroje času.
Fırate, Can tomu teď chce věřit.
Myslíš, že je správné mu to vzít?
- To bylo skvělý. - Byl jsi skvělý.
Ten závěr byl úžasný.
Lháři! Nebudu tančit. Nemůžete mě nutit. Nechci.
- Už zase? - Od kdy je tanec domácí úkol?
Tančím pro zábavu. Ne jako robot.
To jsou dvě různé věci. Proč se tomu pořád bráníš?
Já nechci!
Přestaň křičet.
Nepůjdu na vystoupení, ani na oslavu narozenin Leyly Yaz!
Nikoho nechci.
Nemůžeš se lidem vyhýbat.
Ano, můžu.
Proč tohle děláš?
Já nic nedělám. Říkám ti, co prostě nechci.
Jsi jako malý dítě.
A ty jsi dospělej?
Dospělí takoví nejsou.
To ty se chováš dětinsky. Jsi ještě dítě!
Hele, támhle máš svoje lahvičky.
Cane, snažím se, aby se ti lidi nevyhýbali.
- Aby si z tebe nedělali legraci... - Ale dělají!
Dělají si ze mě legraci, ať dělám, co dělám.
Já ti říkám Fırate a ty mně Šéfe.
Zvykl jsem si.
Můžu jít dál?
Nechci mluvit. Už mě to nudí.
Nepřišla jsem si povídat.
Tak proč jsi tady?
Jsem tu, abych s tebou mlčky seděla.
Taky se nudím. Můžu tu chvíli zůstat?
- Sezen? - Jo, Šéfe?
Musím koupit dárek pro Leylu Yaz. Pomůžeš mi?
Děkuju.
Vidíš ty baterie?
Už je v klidu a odpočívá,
S tím tancem nevím, ale půjde na oslavu narozenin Leyly Yaz.
Děkuju.
Fakt říkal „lahvičky“?
Určitě to nacvičil.
Je to tady hezké, ne?
- Všechno nejlepší. - Děkuju.
Páni" Šaty Wednesday! Tu miluju! Jak jsi věděl, že je chci?
Měl jsem kliku.
Děkuju.
Jdeme na trampolínu.
Budeme tady.
Stalo se to tak rychle.
Není to Nedim?
- A jeho okouzlující táta. - Jdu pryč!
- Dobrý den. - Ano, pane Emrahu?
Můžeme si promluvit?
Jestli jde o to posledně, omlouvám se.
Probereme to raději jako muž s mužem.
Jako muž s mužem?
Teď je mi to jasnější.
Hned jsem zpátky. Bude to jen chvilka.
Kdo sakra jste? Jak se opovažujete vyhrožovat mému synovi?
Uklidněte se.
To polití nebylo správně. Omluvil jsem se Nedimovi a...
Poslouchej mě dobře.
Nikdo na mé dítě nevztáhne ruku. Nikdo mému dítěti nebude vyhrožovat.
To všechno vím. Tohle obvykle dělá tvůj syn ostatním.
- Děti můžou všechno. - Nemůžou.
Když váš syn šikanuje dítě, které přišlo o matku,
protože se neumí chovat, jelikož jste ho to nikdy nenaučili,
pak to musí udělat někdo za vás, jasné?
Nemáš právo učit moje dítě chování.
Myslíš si, že máš patent na rodičovství,
když seš otcem sotva od včerejška?
Když jsi tak dobrý otec, kde jsi byl doteď?
Měla jsi být s ním. Možná by ti říkal otče, ne Fırate.
Tati, pojď si hrát! Tati, no tak!
Dobře.
Už to nedělej.
Máma pořádá oslavu.
Soutěž ve skákání a holky vedou!
No tak, kluci! Jste na řadě! Holky jsou před vámi!
Pojďme, nebo bude scéna, tady se to nehodí.
Neblázni, právě jsme dorazili.
Kolo, kolo mlýnský...
Dáte si něco, pane?
Najděte mi uvnitř vodku a až to vypiju, dolijte mi.
Tady.
Co ti trvalo tak dlouho?
Cane.
- Sezen, zahrajeme si? - Jasně.
Jdeme.
No tak honem, rychle!
Jdeme do perníkové chaloupky! Rychle, utíkejte!
- Co to děláš? - Co to dělám?
Nemůžeš svoje problémy schovávat za alkohol.
Ano, můžu.
Fırate, co jsi zač, děcko?
Nevím, možná.
Tady jsem!
Zdravím všechny.
Ahoj.
Dnes jsme se tu sešli kvůli našim dětem.
Leylo Yaz, zlato? Všechno nejlepší, drahoušku.
Přeji ti mnoho šťastných let.
Byl to pro nás špatný rok.
Velká ztráta.
Bylo to těžké pro nás oba. Pořád je.
Melisa...
Co Melisa odešla,
přemýšlím, jak být dobrým otcem.
Jo, to jsem já a moje přemýšlení.
Nemůžu být jako vy.
Takže...
připíjím na pana Emraha, který mě dnes poučil, jak být tátou.
Děkuji, pane Emrahu.
Co máš za problém?
Jestli už jsi všechno vypil, tak vypadni.
- Přestaň! - Ne, prosím!
Hej!
No tak, děti se bojí!
Ty hajzle!
Co jsi to za chlapa?
- Pane Emrahu! - Já ti ukážu!
- Pusť mě! Pusť mě! - Nemůžu! Přestaň!
- Pusť mě! Pusť mě! - Pane Emrahu! Klid!
Já ti ukážu!
Pusť mě, pusť mě!
Tak pusť mě! Pusťte mě!
Pusťte mě! Copak jste neviděli, co provedl? Pusť mě!
Já mám dospět?
Jsem dospělej!
Chceš, abych dospěl? Jsem dospělej!
Ale ty? Nikdy nedospěješ!
Spokojenej?
Chci mámu!
Stroj času není skutečný!
Už nikdy neuvidím mámu!
Stroj času není skutečný!
Chci mámu!
Mami!
Chci mámu!
Cane, to jsem já.
Cane.
Fırat je taky smutný.
Tohle vůbec nechtěl.
On chtěl odejít a já mu řekla, že tam zůstaneme.
Takže je to trochu i moje vina.
Fırat se kvůli tobě vážně snaží.
Vidím to.
Ty to taky vidíš, já to vím.
Prosím, usmiř se s Fıratem.
Fırate.
Nedělej to.
Teď tě Can potřebuje nejvíc.
Prosím, ne.
Nejsi jediný, kdo někoho ztratil.
Přišel o matku.
Je to jen dítě, ale snaží se.
Fırate, mluvím s tebou. Posloucháš vůbec?
Co to sakra děláš? Co to děláš?
To je tvoje řešení?
V téhle bezmocné, zbabělé náladě,
s otupeným mozkem se vyhýbáš zodpovědnosti?
Takhle to chceš řešit?
Vyhýbat se tomu?
Jak ses s tím vyrovnala ty?
Se smrtí tvého bratra.
Jak ses s tím vyrovnala?
Tím, že to popíráš?
Předstíráš, že se to nestalo.
Mám udělat to samé?
Měla bys vidět toho druhého, doktorko.
Chyběl ti táta.
Jednou se opil a popral se.
To je slabé slovo.
Vymlátili z něj duši.
Vypadal hrozně.
Obličej rozbitý k nepoznání.
Byl jsi na základní škole.
Nebudu se ptát, jestli si pamatuješ.
Vím, že si to pamatuješ dobře.
Třásl ses strachy, když jsi ho viděl.
Chtěl jsi ho obejmout, ale moc ses bál.
Zamkl ses ve svém pokoji.
S nikým jsi nemluvil.
Pořád jsi brečel.
Jednou ses mě zeptal,
jestli jsi něco udělal špatně?
„To kvůli mně táta tolik pije?“
Toho dne jsem se musela rozhodnout.
Musela jsem opustit tvého otce a vychovat tě sama.
Finančně to šlo,
ale nedokázala jsem to.
Dostala jsem strach.
Melisa to neudělala.
Kdyby to byl kdokoli jiný, přiběhla by za tebou v slzách.
Ale navzdory všem těžkostem se rozhodla vychovávat Cana sama.
Nezlob se na ni.
Byla to statečná dívka.
Velmi statečná.
A teď...
musíš být statečný ty.
Možná je krajina teď jiná,
ale máš tu nejkrásnější mapu světa.
Už to nedělej.
Nedělej to Canovi.
Kvůli němu jsem tady, mami.
Jsem tu pro něj.
Slibuju, že všechno napravím.
Vážená soukromá školo Sevdem, školní správo,
učitelé, rodiče a drazí studenti.
Upřímně, tohle není rezignace na rodičovství.
Vlastně právě naopak.
Vstříc novému začátku.
Je to malý krůček pro lidstvo, ale velký krok pro mě.
Neexistuje jeden způsob života.
Ani otcovství.
Dlouho jsem přemýšlel, jak být Canovi dobrým otcem.
Někdo, koho miluju, mi jednou řekl,
že když víš, co nechceš, snadněji dojdeš k tomu, co chceš.
Vím přesně, co nechci.
Už nechci být tím, koho vidím v zrcadle.
Nechci Cana, mého syna, zase naštvat.
Sáhl jsem si na dno a vím, že hlouběji to nejde.
Moje chování na oslavě bylo nepřijatelné.
SOUKROMÁ ŠKOLA SEVDEM
V první řadě se omlouvám Leyle Yaz a Nedimovi,
dále i vám všem ostatním.
Ano, omlouvám se i Nedimovu otci.
Ale hlavně Canovi.
Omlouvám se svému synovi.
Can je světlo mého života.
Nejhlavnější důvod, proč ráno vstát z postele
a miluji ho nadevše.
Chci, abyste věděli, že od teď,
napnu všechny své síly k tomu, abych mu byl dobrým otcem.
Zda to zvládám, či ne, to prosím proberte s Canem.
„S upříjemností.“
Turecké rockové skupiny na přelomu tisíciletí vynikaly tvorbou
v západním stylu.
Kam jdeš?
Ještě jedné osobě se musím omluvit.
Bylo to před pěti nebo šesti měsíci.
Byla jsi tady.
Tancovala s bratrem.
Byl jsem na baru a sledoval vás dva.
Slušelo vám to.
Pak jsi šla na pódium.
Ahoj.
Ahoj. My... Tohle...
je můj bratr.
Kerem. Je moc pohledný.
My dneska slavíme.
Než jsme sem přišli, řekl mi,
že vypadám hrozně, že nejsem nastrojená, ani nalíčená.
Ale na tom nezáleží. My dneska slavíme.
Můj bratr se dostal na vysokou školu svých snů
a odjede do USA, aby se stal vědátorem!
Zachrání celý svět.
Mimochodem, ne vědátorem, ale vědcem.
Omluvte mou sestru, je trošku ignorant.
A trochu opilá.
- No tak, ségra. - Stouplo mu sebevědomí a koleduje si.
Chci jen říct,
že jsem na tebe pyšná a mám tě moc ráda.
Narazili jsme na sebe, když jste odcházeli.
- Jsi v pořádku? - Jo, jsem.
Klidně vás odvezu.
Má řidičák, bude řídit.
Díky, já nepil, jsem v pohodě. Mimochodem, jmenuju se Kerem.
Fırat. Gratuluju.
Díky, děkuju. Těší mě.
A pak jsem o tom slyšel druhý den.
Že jste měli nehodu.
O pár měsíců později jsme na sebe zase narazili.
Náhoda.
Potřeboval jsem světlo.
A šel jsem za světlem, to je vše.
Sezen!
Nech mě být! Pusť mě! Co ode mě chceš?
Co ode mě chceš?
Sezen.
Prosím tě, nech mě být. Prosím tě.
Sezen.
Řekla jsem, ať mi dáš pokoj!
Byla to moje vina. Bylo to kvůli mně.
Kvůli mně.
Nic jsi neudělala. Rozumíš mi?
Je mrtvý kvůli mně. Měla jsem to být já.
Tady.
Kerem
vždycky chtěl, abych se hezky oblíkala.
Myslíš, že by byl rád, kdyby mě takhle viděl?
Tady.
Řekni Canovi, ať nelituje, jo?
Nemůžeš je přinutit zůstat, i když jim řekneš, že je miluješ.
Vážení hosté, budeme rádi, když se k nám připojíte
na speciální akci, která se koná u nás na zahradě v devět večer.
Žádný dress code, ale musíte přijít.
Vážení hosté, vítejte v časovém tunelu.
A tady je duo, které bude mít brzy možnost cestovat v čase.
Je to úžasné!
Úžasný!
Fırate, co to je?
Všichni se prosím posaďte a...
naše cesta časem...
právě začíná.
Páni! Sezen, podívej! Hele, to jsem já!
Ty jsi zlatíčko.
Souhlasím.
Podívejte na něj.
Tohle mám nejradši.
Tohle si pamatuju!
To fotila máma.
Moje máma.
Tati.
Mám tě moc rád.
Já tebe taky,
synku.
Hele, podívej!
To je úžasný.
Promiň, něco jsem si od tebe půjčil.
Bylo to potřeba k cestě časem.
To je Kerem?
Já už to vím.
Kerem, stejně jako moje máma...
zemřel.
Ale nebuď smutná, jo? Vždycky budeme s tebou.
- Teď, když jsme ve stroji času... - Co?
Nemůžeme přeskočit zítřek?
To by bylo super.
Ano, děkuju.
- Co je zítra? - Taneční vystoupení.
- Neměl bych tam jít. - Ale měl.
- Neměl. - Určitě bys měl.
- Rozhodně ne. - Měl bys.
- Rozhodně ne. - Ano.
Běž, prosím.
Prosím, běž. Nebo to neskončí.
Jdeš.
- Nikam nejdu. - Ale ano, jdeš.
- Ne, ne. - Myslím, že půjdeš.
- Ne. - Ale jo.
- Ne. - Jdeš.
- Neměl bych tam chodit. - Měl bys.
- Neměl bych. - Určitě bys měl.
- Rozhodně ne. - Rozhodně ano.
- Neměl bych. - Měl bys.
SOUKROMÁ ŠKOLY SEVDEM
TANEČNÍ VYSTOUPENÍ
Má pravdu. Nikdo se nebaví.
Rozjeďte to!
Kdo je ten muž?
To je Fırat. Je to můj táta.
Překlad titulků: Zuzana Matějková