I GODE HENDER 2
Ja. Kvinnen du nettopp så, er legen min. Hun som holdt på å bryte ut i gråt.
Hun sa jeg ville få skrumplever hvis jeg ikke slutta å drikke, sånn som pappa.
Hun var også min avdøde fars lege.
Hun er en dyktig lege, men er veldig dramatisk av seg.
Denne gangen brukte hun veldig overbevisende medisinspråk.
"Du kommer til å dø, din idiot." Det kan hende at hun har rett.
Et år har gått siden Melisa døde. Jeg vet ikke i hvilken sorgfase jeg er i.
Det eneste jeg vet, er at jeg må ta meg sammen.
Ellers venter det problemer. Og det er ikke småtterier, akkurat.
- Fırat. - Patron.
Vær så god, Can.
Fırat! Hva gjorde du? Kjeda du deg mens vi var ute?
Ja vel. Her er batteriene.
- Hvordan vil du ha brødskivene? - Med iskrem.
- Can. - De er alltid så tørre.
Noe mangler. Jeg skal si ifra så fort jeg finner ut hva.
Gi deg. "Tørre", du. Jeg gjør hva du vil etter at du har spist brødskiva. Fırat!
- Greit. - Vi har kjøpt mat. Kom hit.
CAN OG FIRATS HEMMELIGE FORSKNINGSROM
CANS TIDSMASKIN
Can! Nå er tiden inne!
Nå slår vi ut håret!
- Mener du det? - Ja!
Herregud!
- Denne gangen vil det helt sikkert funke! - Sikker?
Ja! Nå har vi riktig batteritype!
- Passasjer 1. Er du klar? - Ja, kaptein 1.
Datokontroll.
Det er den 21. mars 2022, kaptein.
Hvor er vi?
Det er 2024, kaptein.
Vi trenger bare flere batterier. Jeg er helt sikker.
- Fırat? - Vi skal bygge tidsmaskina, ikke sant?
Jeg vet ikke, Patron. Vi må iallfall prøve.
Vi må. Jeg må reise tilbake i tid og fortelle mamma hvor glad jeg er i henne.
Jeg fikk ikke sagt det før hun gikk bort.
Kanskje hun ikke drar fra oss om jeg forteller henne det.
At hun bestemmer seg for å bli.
Fırat?
Du skal slutte å drikke, ikke sant?
Du stinker når du drikker.
Hold tåta på deg.
La oss sende et hjerte til Melisa.
Can?
Jeg er så glad i deg, jeg.
Fırat! Fırat, hva feiler det deg i dag?
- Fırat, da. - Fırat?
- Flinke hunder. - Gi dere. Sitt.
Ja, på foten min.
- Vi må finne en til deg fort. - Han er kastrert.
Jeg snakker ikke om ham, men deg. Vi må finne en til deg.
La meg være i fred, Fatoş. Sist du prøvde det...
Da fikk du Can. Var det så ille, da?
Det er ikke det jeg mener. Det går bra med oss. Med meg.
Saklig.
Greit. Vi sliter jo alle med vårt. Men vi må holde ut for Cans del.
Akkurat nå trenger Can faren sin mer enn noen gang.
- Jeg stiller alltid opp for Can. - Med flaskene dine?
Fatoş. Tror du dette er lett for oss?
Først etter seks år får han vite at faren lever. Jeg ble far nesten over natta.
- Han kaller meg ikke pappa. - Da må du kalle ham "sønn".
Psykologen sa: "Ikke mas på ham. La han finne ut av det i eget tempo."
Kanskje du bare ikke er klar til å bli far og bruker psykologen som unnskyldning?
Unnskyld. Unnskyld. Men du trenger noen i livet ditt.
Det vil gjøre både deg og Can godt. Bare stol på meg, OK?
- Greit. Jeg skal fikse det. - Ikke gjør det. Jeg er alt sent ute.
Hvor skal du?
Først skolen, så psykologen. Jeg henter Fırat i kveld.
Pass på Freud. Hold ham unna Mami.
- Skal Fırat også være hos meg? - Nettopp.
Kom igjen.
- Can. Kompis, hvorfor danser du ikke? - Jeg liker ikke dansen. Den er som lekser.
Mamma og jeg hadde en annen dans.
Hvordan var den? Få se. Hva er greia? Det er jo bare en dans.
Can er ei pyse!
Can. Jeg har veldig lyst til å se hvordan du og mora di dansa.
Så dere hva han gjorde?
Hvem er han fyren med skjegg som henter deg?
Hvorfor kaller du ham Fırat og ikke "pappa" om han er faren din?
Han kaller ham heller ikke "sønn". Han kaller ham "Patron". Hva er det, liksom?
Kom igjen, så stikker vi!
Can?
Kan vi bare dra?
Se, pappa. Han der kan ikke danse!
Hopp av, Patron.
Sånn, ja.
- Tankelegen igjen? - Det heter psykolog.
Ikke skift tema. Det er avslutnings- oppvisning. Du skal dit og du skal danse.
- Det skal jeg ikke. - Jo.
Hva blir det neste? At du slutter på skolen fordi de gjør narr av deg?
Kjempeidé. Skal tenke over det.
- Nei. Du skal ikke slutte. - Jo, det skal jeg.
Nei, det skal du ikke.
- Jeg går ikke. - Jo.
- Nei. - Jo.
- Nei. Jeg melder deg til lareren. -"Læreren". Lær deg å uttale det først.
Åtte passasjerer, så kommer seks til om bord. Hvor mange er de nå?
For mange. De bør gå.
- Det er en nydelig dag. - Can. Gi deg, da.
Jeg slutter på skolen.
- Nei. - Jo.
- Nei. - Jeg har gjort det!
- Nei. - Jeg skal.
- Du har ikke slutta. - Jo.
- Det har du ikke. - La ham bare gjøre det.
Han har jo ikke lyst. Tenk over det i ro og mak.
Takk.
Jeg bygger tidsmaskina, drar til år 3500 og ser deg aldri igjen.
- Da reiser jeg til år 4500. - Til år 5000.
- 6000. - 7000.
- 8000. - 9000!
- 10 000! - Men vi er i 2024.
Hør her. Jeg ber dere. Jeg mener det.
Alt jeg ber om er litt stillhet. Litt ro. Jeg prøver å jobbe her.
Vi beklager så meget.
Vær stille, Can. Damen prøver å jobbe. - Nei. Hun bare sitter der, gjør ingenting.
- Hva jobber du med? - Jeg tenker.
- Vi tenkte jo, vi også. - Men jeg liker å tenke i ro og mak.
Det går vel bra? Ja. Takk.
Du er litt anspent. Skal jeg spandere noe å drikke? Det får i gang tankene.
Nei takk. Jeg har slutta.
Skjønner du? Selv hun der har slutta. Men du drikker ennå.
-"Selv hun der?" - Jeg skal bygge tidsmaskina mi.
Samle alle ormene og finne alle ormehullene også.
Vil du bygge tidsmaskin? Da må du høre nøye etter.
Hvis tidsmaskina skal funke, må du komme opp i ekstrem fart.
Du må nå lysets hastighet. Vet du hva som skjer ved lysets hastighet?
Da øker massen. Den blir uendelig.
Hva trenger du for å flytte uendelig masse?
Uendelig energi. Er det mulig å lage uendelig energi?
Det er det ikke. Derfor når du ikke lysets hastighet.
Det betyr at du ikke får bygget noen tidsmaskin.
Vi trenger lys. Masse lys.
Fjorten.
Se på kvinnene først, så på hundene. Legger du merke til noe?
- De likner. - De likner.
Jeg vil ikke ha noen, Fatoş. Skjønner du ikke det?
Uff.
Funker disse?
- Hvor fant du dem? - I boden.
Den irriterende dama med briller sa at vi trenger lys. Funker disse?
Hvem er de der? Prøver du å finne en mor for oss nå?
- Ikke vær dum. Det er ikke det. - Finn deg en selv, da.
- Tro meg, vennen min. Jeg prøver. - Hvorfor ringer rektor meg?
Hei. Ja, jeg er lutter øre.
Jeg? Nei, jeg har ikke sendt e-post til noen som helst.
Hvordan skulle et barn få til det? Selv jeg får ikke til det.
Bare videresend e-posten til meg, så ser jeg på den.
Jeg skal sjekke utboksen. Takk.
- Et brev om at du slutter på skolen? - Jeg... får vel gå på rommet mitt, jeg da.
Jeg må hvile øynene mine litt.
Snakkes.
Can? Can!
- Helt rått. - Can.
Can? Vennen min?
"Jeg sier herved opp min skoleplass på Sevdem privatskole.
Jeg har nok ikke gitt meg selv nok albue- rom privat, siden jeg har det så travelt.
Dansen suger. Den skal føles gøy, ikke som lekser.
Hvorfor drive med kjedelig dans når vi kan ta helt av?
Jeg liker uansett ikke skolen deres, og trenger den ikke.
Snakk med Fırat fra nå av, og ikke meg.
Med vennligsom hilsen Can." Hva faen skal "vennligsom" bety?
Prøver du å gjøre meg gal?
Du sendte denne til foreldrene, lærerne og rektor. Til alle!
- Can. Hva er det du holder på med? - Jeg sier opp på skolen.
- Jeg skulle uansett ikke gå på skole! - Det er utelukka. Glem det.
Nei. Du kan ikke tvinge meg. Ikke engang mamma tvang meg.
- Men jeg tvinger deg, OK? - Og hvem er du, liksom? Hvem?
Du er ingen for meg. Du kan ikke tvinge meg til noe som helst.
Jeg skal skaffe en masse lys, få tidsmaskina i gang og dra til mamma.
Og aldri se deg igjen!
Tidsmaskiner fins ikke, Can. Du kan ikke reise tilbake til fortida.
Tror du ikke at jeg savner mora di?
Men Melisa fins ikke mer!
Voks opp. Vær så snill. Om bare litt.
Ingenting av dette hadde skjedd hvis mamma var her.
Når jeg reiser tilbake, så skal jeg fortelle henne alt!
Og så skal jeg lange ut mot henne.
For at hun dro fra meg og tvang meg til å være med en som deg.
Mamma!
Mamma! Åpne!
Kan vi snakke sammen, mamma?
Mamma!
Fırat. Mora di er ikke hjemme.
Beklager å avbryte løgnen din, men lysene er på.
Mamma lar dem aldri stå på.
For noe tull. Det var ikke snilt av deg.
Fırat. Fırat.
Hun liker ikke at du kommer sånn. Du setter meg i en skvis her.
Det er ikke noe galt med meg. Jeg har hatt noen verre...
Jeg skal snakke med henne, så drar jeg. Jeg lover.
Mamma?
Can og jeg krangla igjen i dag. Vet du hva han gjorde?
Han sendte et brev til skolen der han sa opp skoleplassen sin.
Man kan slutte med alt,
men ikke med å være far, mamma.
Noen ganger blir jeg så sint på Melisa, ikke sant.
For at hun ikke fant meg tidligere. Seks lange år.
Her har du en sønn, og så vet du det ikke.
Du går glipp av hans første smil.
Første gangen han krabber.
Hans første skritt.
Det føles som om alle de årene har blitt stjålet fra meg.
Hvis jeg hadde vært sammen med ham fra begynnelsen,
hadde jeg kanskje ikke vært en så elendig far.
Mamma? Hvordan er man...
en god far?
Jeg prøvde å ikke bli som faren min, men endte opp med å bli akkurat som ham.
Man blir det man er redd for å bli.
God natt, mamma!
Ta det helt med ro. Jeg skal dra hjem og legge meg.
- Skål for alle elendige fedre! - For alle elendige fedre!
Det var ei rar jente med rød sykkel her. Er hun her nå?
Sønnen min og jeg trenger lys.
Fırat. Fırat.
Fırat, det er morgen. Våkne, da.
Kom deg opp.
Se her.
Can hadde nettbrettet i hele natt. Du bør kanskje se på søkehistorikken hans.
Vi ses senere.
HVORDAN KAN BARN FÅ FEDRENE SINE TIL Å SLUTTE Å DRIKKE?
Vi må komme nær lysets hastighet ved én av ormehullets utganger.
Da begynner tidsforskjellen å ta form
mellom inngangspunktet og utgangen fra hullet.
- Da vil lysets hastighet... - Patron. Unnskyld.
Én er i fortida og én i framtida.
Noen ganger blir jeg så fortvila, jeg føler meg så ubrukelig.
...i en annen gravitasjon...
Jeg vet at du fortjener så mye bedre enn en som meg.
Det forstyrrer synkroniseringen av de to utgangene.
Begge utganger fra ormehullet skaper...
Jeg lover at jeg aldri skal skuffe deg igjen.
...betingelsene for tidsreiser.
- Hva er det? - På grunn av ormehullene...
- Det er til deg. - ...ikke lysets hastighet.
- Til tidsmaskinen. - Du sa at de ikke fins. Du sa det.
- Det var uvitende av meg å si. - Er å være uvitende som å være dum?
Ormehullene vrir og vender på forholdet mellom tid og rom...
La oss sette inn disse lysene også.
Nå har du en portal til fortida.
Men ikke bli sittende fast i fortida og overse den dyrebare lykkefølelsen
du bare kan finne her og nå.
- Lovte du ikke gutten det i dag? - Jeg skal ikke drikke. Slapp av.
- Hvor skal du, da? - Jeg må takke noen for i går.
Jenta som fikk deg hjem?
Jeg viste deg mange jenter, og uansett hvem, så sa du: "Ikke vær dum."
Hvem er hun? Og enda viktigere, hvorfor henne?
Hun kan fysikk. Hun sykler. Hun har slutta å drikke.
Og hun og Can kan komme godt overens.
Etter at bestefar døde, sa bestemor: "Nå er intelligensen i familien balansert."
Hvorvidt hun mente oss eller ønska at bestefar skulle snu seg i grava,
er fortsatt et mysterium. Takk for at dere kom. Håper vi ses.
Jeg ville takke deg for i går kveld.
Men jeg sa jo at jeg ikke drikker. Jeg har slutta.
Jeg slutta også. Det er vann.
Ikke gi denne mannen mer å drikke. Han blir så slitsom.
Var jeg slitsom?
Jeg gikk kanskje litt over streken, men det var en veldig fin kveld.
- En fin kveld? - Var det ikke det?
La meg prøve å beskrive det med et bilde. I går kveld...
Hvorfor har jøder så store neser?
- Fordi luft er gratis. - Skal det være en vits, liksom?
Gi dere. Det var morsomt.
Vitsen min ble misforstått veldig. Jeg er praktisk talt jødisk på morssiden.
- Du overdriver. - Nei, det var bare en del av det.
Hvorfor hjalp du meg, da? Du tok deg bryet med å få meg hjem.
- Du kunne satt meg i en taxi. - Du har rett. Det gjør jeg neste gang.
Drikk masse vann for å få bedre nyrer. Det øker også evnen til å gråte.
Gråt jeg i går kveld?
Gråt jeg eller ikke?
Kjedet er løst. Du ødelegger eikene.
- Er du liksom ekspert? - På en måte.
- Er du sykkelmekaniker? - Nei, men ikke langt unna.
Hvis du lar meg...
Greit.
Jeg hadde gjort det om den ikke satt fast i låseringen.
- Er ikke denne sykkelen litt gammel? - Litt. Den tilhører broren min.
Sett den her. Jeg får deg hjem. Fikser den i morgen. Lover.
Nei, det er en fin kveld. Jeg kan gå hjem. Er ikke fan av biler.
Tro meg. Det er ikke jeg heller.
Kom, så går vi.
- Er du sulten? - Ja.
- Hva har du lyst på? - Boyoz.
- Boyoz? Hvor finner jeg det så sent? - Det er opp til deg. Jeg vil bare ha det.
- Vær så god. - Den er varm. Tusen takk.
Bare hyggelig. Vær så god.
Og her har dere ayran. Vær så god.
Kos deg, frøken. Jeg åpner vanligvis ikke butikken så sent.
Kunne ikke si nei da han nevnte at du var gravid.
Du er altså så snill, Salih. Hun er veldig gravid.
- Ikke mye, og ikke litt. Akkurat nok. - Hvor langt på vei er du?
- To. - Fire.
Takk, Salih. Hils kona og barna fra meg.
- Takk. - Bare hyggelig.
- Du skulle fortalt meg at jeg var gravid. - Ville se deg improvisere.
Fem måneder? Ser jeg ut som om jeg er fem måneder på vei?
Hva med to måneder, da? Hvem blir fysen i andre måned?
Og hva skal det bety å være "akkurat passe gravid"?
Det er fem måneder på vei, det.
Husker du at du spurte meg om hvorfor jeg hjalp deg?
Du minner meg om en jeg kjente. Grunnen til at jeg slutta å drikke.
- Hvem er det. - Bare noen.
Hvorfor ønsker sønnen din seg den tidsmaskina så veldig?
- Barn, vet du. - Hva er historien din?
Min? Glem det. Du kommer til å grine av den.
Å? Er du døende eller noe sånt?
Og om du ikke skulle være det, så prøver du virkelig å ta livet av deg.
Hvorfor drikker du så mye?
Delvis for å rømme, delvis for å glemme. Og så er det litt genetisk.
Hva er problemet ditt, da?
Problemet mitt... er å være far.
- Jeg prøver å være en god far. - Jo hardere jeg prøver, jo verre blir jeg.
Slutt å prøve, da.
Å være en god far, altså. Prøv heller å ikke være en dårlig far.
Hvis du vet hva du ikke vil ha, er det lettere å få det du vil ha.
- Det har jeg prøvd i det siste. - Hvordan har det gått?
Vel... Akkurat passe.
Hva er det du ikke vil ha?
Jeg vil egentlig ikke ha noe som helst. Særlig ikke folk.
Jeg vil bare sitte og se i veggen.
Jeg er deprimert, sier psykologen min. Tungt deprimert, til og med.
Før hadde jeg det også gøy på den måten. Noen ganger savner jeg den tida.
- Ikke vær dum. - Hva skjer?
- Bra. - Vi er sene, trafikken var heftig.
- Istanbulkaos. Takk. - Velkommen.
Hva skjer? Du kjenner ikke igjen meg.
- Vi har ikke møttes. Arman. - Hei.
- Didem, min forlovede. - Hei. Jeg heter Uğurhan.
- Hei. - Oğulcan.
Vi møttes i Bodrum... Bitez?
Bitez. Hvis Bitez kunne snakke.
Overraskende at du glemte det. Glassene deres er tomme.
To vann takk. Bare.
Vi bør hilse på Halil, ellers blir han fornærma.
Ha det gøy. Dere spiller bra, altså!
Takk.
Fırat. Jeg selger sykler.
Jeg har ikke jobba mye i det siste, men det går fint.
Jeg har en sønn. Han heter Can. Min favorittskapning på jorda.
Vi bor sammen.
Vi har våre opp- og nedturer, men vi prøver.
Og helt til slutt vil jeg si tusen takk for i kveld.
Det føltes veldig godt.
Sezen. Jeg er arkitekt. Jeg har heller ikke jobba i det siste.
Jeg har en bror. Kerem. Vi bodde sammen før.
Han flytta til USA da han kom inn på høyere studier.
Min favorittskapning på jorda.
Jeg er litt deprimert, men jeg skal komme meg gjennom dette.
Og til slutt vil jeg gjerne si tusen takk for i kveld.
Det føltes veldig godt.
For å få treffe mora.
Du spurte meg om det.
"Hvorfor vil sønnen din så gjerne bygge tidsmaskina?"
Han vil reise tilbake i tid og fortelle mora
at han er veldig glad i henne.
Da tror han...
at hun kanskje ikke dør, at hun blir hos ham.
- Jeg kondolerer. - Takk.
Jeg møtte Can først i fjor.
Da fikk jeg vite at han var sønnen min.
Og Melisa fortalte meg at vi hadde møttes...
for sju år siden.
I seks år levde jeg helt uvitende om at jeg hadde en sønn.
Melisa var syk.
Da hun døde, etterlot hun meg den vanskeligste og vakreste gaven i verden.
Nå er det bare oss to.
Jeg sa til Can
at tidsmaskiner ikke fins.
Jeg er verdens verste menneske.
Etter meg, da.
- Jeg skulle jo fikse den. - Jeg gjorde det mens du sov.
- Gjør deg klar. Nå drar vi. - Hvor da?
For å treffe Can. Jeg må be ham om unnskyldning.
- Ikke tenk på det. Den er godtatt. - Jeg skal ikke skade sønnen din.
Det gjør du ikke, men det kan hende at han skader deg.
Mener du den dagen på kaféen bør vi glemme den. Det var en dårlig dag.
Jeg er forresten veldig flink med barn.
- Er du sikker på det? - Ja, det er jeg.
Det blir din siste dag.
Jeg lurer på hvilken moské det er. Can. Kan du lese det?
Det er Valide Sultan-moskéen, ikke sant?
- Hvorfor er vi her, liksom? - For å se denne plassen, Can.
- Hvorfor er den irriterende jenta her? - Det var ikke snilt.
- Jeg sa jo at søster Sezen... - Jeg har ingen søster.
- Tante Sezen... - Jeg har ingen tante.
Tante, liksom?
Jeg fikser det. Can. Vennen min.
Can. Vennen min.
Jeg er så lei meg for det jeg sa om tidsmaskina di den dagen.
- Var du uvitende da? - Uvitende?
- Nei. - Dum?
Dum?
Jeg har vært gjennom dette før.
Skal vi skille lag før dette tar helt av? Hva sier du, Can?
Can. Alle disse ble tegnet av arkitekter. Visste du det?
- Er dette planen din? - Dette funker alltid.
Can, vennen min. Har jeg fortalt deg at jeg også er arkitekt?
- Har du tegnet alle disse? - Disse? Nei.
Hva er det du skryter av det? Helt utrolig, altså.
Can, vennen min? Hvordan går det på skolen?
Hvilken skole? Det er jo helg. Slutt å si "Can, vennen min".
Hva skal jeg si? Skal jeg kalle deg Patron...
Bare Fırat får kalle meg det. Ikke du.
- OK, vennen min. - Nei! Er du tett i pappen?
- Det kan du ikke si, Can. - Lillegutt? Den kortvokste? Smartingen?
Hvem kaller et barn det?
- Den elendige arkitekten! - Elendig arkitekt?
Du er den elendige. Elendige Patron. Hva er du egentlig Patron for?
- Spiller det noen rolle? - Hvor mange jobber for deg?
- Hvor mye tjener du? - Bryr det deg?
Se hva andre arkitekter har gjort. Du sitter bare på en kafé og tenker. Elendig.
Ta helt av, nå da. Si hva dere vil. Nå holder det for min del.
Jeg prøvde å be om unnskyldning. Hvorfor skal du gjøre det så vanskelig?
Jeg vil ikke ha det! Verken unnskyldning eller godhet fra deg.
Jeg vil ikke ha deg i livet vårt!
Dette har skjedd før. Mamma ble borte og kom aldri tilbake.
Og nå forsvinner Fırat. Jeg bare vet det. Jeg vil ikke miste ham også.
Jeg advarte deg. Takk. Godt forsøk, da.
Can!
Fırat.
Jeg kommer alltid til å være her. Ved din side. Du mister ikke meg.
Er du sikker?
- Send ballen! - Her!
- Du igjen? - Ja. Men det tar kort tid. Lover.
- Hva vil du? - Jeg vil at du skal høre på meg.
Så drar jeg. Du ser meg aldri igjen.
Men det hadde vært fint om du kunne lytte litt.
Can...
Ingen kan ta Fırat fra deg. Ingen, altså. Verken jeg eller noen annen.
Først og fremst må du huske det. OK?
Og i det siste... har jeg hatt det akkurat som deg.
Jeg har en bror, og så vil jeg ikke at noen andre skal komme inn i vår verden.
Derfor forstår jeg deg veldig godt.
Men dette blir feil, ikke sant.
Selv om jeg ikke kommer inn i livet ditt, kan noen andre komme. Ikke noe galt i det.
Å være alene er mye verre. Tror meg.
- Er det greit, Can? - Er det mora hans?
Har du hørt et eneste ord av det jeg har sagt?
Nei.
- Ler de av deg? - Kan du gå? Vær så snill.
Hvem er dette, Can?
Er hun mora di? Tiltaler du henne med fornavn også?
Nei. Hun er ikke mora mi.
Den fyren er altså ikke faren din.
- Da hadde du ikke kalt ham Fırat. - Han kan kalle ham hva han vil.
- Jeg snakker til Can! - Han snakker ikke til deg.
Gi deg, din salami. Ta med deg vennene dine og stikk.
Kaller hun deg Patron også? Patron, Fırat!
- Skal du stikke eller ikke? - Nei. Stikk, du. Ta med deg Can og gå.
Han kan ikke danse, engang. Han ser ut som en taper når han danser.
Er ikke dansen hans latterlig?
Hold denne for meg.
Kan jeg få den?
- Hva skjer? - Nå holder det!
Jeg sier det til pappa! Vent og se!
På grunn av sakens spesielle natur ringte vi ikke Nedims foreldre.
- Men skjer det igjen... - Det gjør det ikke, rektor.
Jeg snakker med Nedim nå.
Ber ham om unnskyldning på vegne av frøken Sezen her.
- Fırat. Unnskyld. - Det var ikke Sezens feil.
Nedim gjorde narr av meg igjen. Snakka om deg og mamma.
Sezen ville bare beskytte meg.
Kjære Nedim. Jeg er lei for det som skjedde.
Og hvordan det skjedde. Du fryser vel ikke?
Du må jo ikke bli forkjøla.
Jeg ber om unnskyldning på vegne av damen.
Hun kan bare ikke noe for det. Vet du hvorfor?
Fordi hun er sprø. Hun er en psykopat. Vet du hva hun gjør?
Hun drar til alle skoler og spruter vann på dem som gjør narr av venner, og...
Hva tror du at han sier?
Han ber vel om unnskyldning. Hva annet kan det være?
Han gjør vel det.
Kødder du med Can om mora igjen, så kommer hun tilbake.
Og denne gangen gjør hun ferdig jobben. Så vær forsiktig.
OK?
Forresten. Du kan fortelle vennene dine at jeg heter Fırat.
Jeg er faren til Can.
Nå kommer han.
Skal vi spise, eller?
- Smørbrødet er vel ikke tørt? - Nei, dette var kjempegodt.
Hun burde lære deg det. Fırat lager dem altfor tørre.
Bla, bla. Sier du det, altså?
- Hvorfor har du pakka ned alt? - Jeg ville gjøre noen endringer.
Kerem liker ikke disse. Da er det klart til han kommer.
- Hvem er Kerem? - Broren min.
Kan du ikke gå og vaske hendene og ansiktet, Can?
- Jeg bare sier det. - Greit. Hvor er badet?
Ned i gangen og til høyre.
Oi!
Ikke rør noe der inne, Can!
Så vakkert det er.
Can?
Du gikk vel ikke inn der du ikke skulle?
- Can, da. - Dette rommet har jo alt!
Verdensrommet. Matteproblemer. Det er til og med teleskop her!
Fırat, dette stedet har alt. Se, så vakkert det er.
- Vi gikk inn uten å spørre... - Det går fint.
Er Kerem astronaut?
Nei, han studerer astrofysikk. Ved MIT. Han er familiens geni.
- Hvor er det? - MIT?
I USA, i delstaten Massachusetts.
Fırat! Vi må dra til Matsjasjusje og finne Kerem.
Han hjelper meg nok med tidsmaskina. Han gjør det, ikke sant?
Så klart. Hvorfor skulle han ikke det? Jeg presenterer dere for hverandre senere.
- Seriøst? - Seriøst.
Ja!
Når kommer han? Kan vi ringe ham før han kommer?
- Vær så snill, da! - Selvsagt kan vi det.
Ja!
- Han er veldig kjekk. - Ja, det er han.
Du satt med dette kortet på hånda, men brukte det ikke?
Jeg ville ikke at forholdet skulle være basert på fordeler.
- Fırat. Sover du? - Ja, Patron.
Sezen virkelig hyggelig, da?
- Jeg vet ikke. Hva syns du? - Jeg syns at hun er hyggelig.
- Hun kan være vennen vår. Sant? - Hvis du vil det, så.
- Men hun blir ikke mora mi, sant? - Aldri, Patron.
Kommer bror Kerem til å hjelpe meg med tidsmaskina når han kommer?
Er han alt en bror for deg, altså?
Din sleipe rakker!
-"Bror Kerem hjelper meg, ikke sant?" - Hva er galt med det?
Vi to samler jo bare på batterier.
- Han her studerer i Matsjasjusje! - Hva er Matsjasjusje?
Det heter ikke Matsjasjusje. Han studerer i Massachusetts.
- La oss bare kalle det MIT. - Godt forslag.
Godt forslag, ja. Kom hit.
- Hallo! - Fatoş.
- Her er jeg. Hallo. - Hei.
- Sezen. - Jeg heter Fatoş.
- Hyggelig. - Jeg er som en far for ham. Hva skjer?
Han er liten, men sterk nok.
- Supermann slår ham. - Elsker henne. Bingo.
- Med synet? - Han slår alle.
- Ikke flere barn jeg ikke vet om? - Flott vits, Fatoş.
Jeg syns det er gøy, da.
- Nesten! - Jeg vinner!
Patron!
Sezen!
Jeg vant!
Sezen.
Du kan kalle meg Patron nå.
Det skal bli, Patron.
Jeg skal spørre bror Kerem om meteorstormen.
Så skal jeg spørre ham om lysets hastighet.
Så skal jeg spørre ham om hva man har på seg under tidsreiser.
Så spør jeg om han har sett et ormehull.
Klokka er 8.30 der borte. Han sover nok ennå.
Synd.
Du styrer veldig, Patron. Sezen ombestemmer seg.
Det går fint, Patron.
Jeg fortalte om deg i går kveld. Han vil gjerne treffe deg.
Sier du det?
Fırat, hørte du det? Bror Kerem vil treffe meg.
Ja!
Ikke føl deg tvunget til å presentere ham for broren din. Du må ikke.
Hva mener du? Jeg gjør det ikke hvis du ikke vil, men...
- Hva kan være galt i det? - Ingenting.
Men han har sikkert mye å tenke på.
Og... så vil jeg ikke at Can skal få for store forhåpninger til tidsmaskina.
Fırat, Can vil tro på det nå, da.
Er det riktig å ta fra ham det?
- Flott. - Kjempeflink.
Finalen var fantastisk.
Løgnere! Jeg skal ikke danse. Ikke tving meg. Jeg vil ikke.
- Nå igjen? - Hvem får dans i lekse, liksom?
Jeg danser for å ha det gøy. Ikke som en robot.
Det er to ulike ting. Hvorfor protesterer du sånn?
- Fordi jeg ikke vil! - Slutt å skrike.
Jeg drar ikke på avslutninga eller i Leyla Yaz' bursdagsfest! Jeg vil ikke!
- Du kan ikke fortsette å unngå folk. - Jo, det kan jeg.
Hvorfor gjør du dette?
Jeg gjør ingenting. Jeg sier bare hva jeg ikke vil.
- Nå er du barnslig. - Mens du liksom er så voksen?
Det er ikke sånn voksne er.
Det er du som er barnslig. Du er en liten unge, til og med!
Der står alle tåteflaskene dine.
Jeg prøver bare å hjelpe deg til å ikke bli mobba. Slik at de ikke gjør narr...
Men de gjør det! De gjør narr av meg uansett hva det er jeg gjør.
For at jeg kaller deg Fırat, og for at du kaller meg Patron.
Jeg har vent meg til det.
Kan jeg komme inn?
Jeg vil ikke snakke. Jeg er lei.
- Jeg kom ikke hit for å snakke. - Hvorfor kom du, da?
For å sitte her i stillhet med deg. Jeg kjeder meg også. Kan jeg være her?
- Sezen? - Ja, Patron?
Jeg må kjøpe bursdagsgave til Leyla Yaz. Kan du hjelpe meg?
Takk.
Ser du de batteriene?
Han har roa seg ned og slapper av nå.
Jeg er ikke så sikker på dansen, men han går i Leyla Yaz' bursdag.
Takk.
Var det tåteflasker han sa?
Det må han ha øvd på å si.
Er det ikke fint her da, Can?
- Gratulerer med dagen. - Takk.
Oi! Wednesdays kjole! Yndlingen min! Hvordan visste du at jeg ønska meg den?
- Jeg hadde vel flaks, da. - Takk.
Bli med opp på trampolina.
- Vi står... her, vi da. - Alt skjedde så fort.
Er ikke det Nedim?
- Og den sjarmerende faren. - Jeg stikker!
- Hei. - Ja. Emrah?
- Kan vi to snakke sammen? - Handler det om episoden, er det min feil.
- Bedre å ta det mann til mann. - Mann til mann?
Nå ser jeg alt mye klarere.
Det tar ikke lang tid. Straks tilbake.
Hvem faen er du? Hvordan våger du å true sønnen min?
Du bør roe deg ned, altså.
Det med vannet var feil. Jeg sa unnskyldig til Nedim, og sier...
Hør nøye etter, bror.
Ingen legger hånd på ungen min. Ingen truer ham.
Jeg vet det. Det er vanligvis sønnen din som gjør det mot andre barn.
- Barn får gjøre som de vil. - Nei, det får de ikke.
Hvis sønnen din mobber en gutt som har mista mora si
fordi han aldri har lært å oppføre seg av deg, og aldri kommer til å lære det,
så er det meg du svarer til. Er det forstått, Emrah?
Skal du liksom lære min sønn manerer?
Du tror at du kan lære andre barn manerer når du selv ble far for et kvarter siden?
Hvor har du vært fram til nå hvis du er en så god far, da?
Du burde ha vært sammen med ham, så hadde han kalt deg far og ikke Fırat.
Kom, pappa, så leker vi! Kom!
OK.
Ikke gjør det igjen.
Mora mi har ordna selskapet.
Paradiskonkurranse! Jentene leder!
Kom igjen, gutter! Deres tur! Jentene er foran dere!
- Nå går vi, så det ikke blir noen scene. - Ikke vær dum. Vi kom jo nettopp.
Slå på den du vil...
Vil du ha noe mer?
Ta med litt vodka, og fyll opp når det blir tomt, OK?
Få den.
Hvorfor tok det så lang tid?
Can.
- Skal vi leke, Sezen? - Gjerne.
Kom igjen.
Kom, så løper vi! Kom igjen!
Vi løper til godteriet! Kom igjen!
- Hva gjør du? - Hva jeg gjør?
Du kan ikke bruke alkoholen for å glemme problemene dine.
- Jo, det kan jeg. - Fırat. Er du en unge, eller?
Jeg vet ikke. Kanskje?
Her er jeg!
Hallo, alle sammen.
Hallo.
Vi er samlet her i dag for våre barns skyld.
Leyla Yaz. Gratulerer med dagen. Jeg håper at du får mange fine år.
Det har vært et dårlig år for vår del.
Vi mista noen. Det var tøft for oss begge. Det er det ennå.
Melisa...
Etter at Melisa gikk bort, har jeg tenkt over hvordan jeg kan være en god far.
Ja, dette er meg etter all tenkinga.
Jeg klarte ikke å bli som dere.
Derfor...
så skåler jeg for Emrah, som belærte meg om hvordan jeg skulle være en god far.
Takk, Emrah.
Hva er problemet ditt?
Kom deg til helvete ut, hvis du er ferdig med å drikke den dritten.
- Slutt! - Ikke!
Dere skremmer barna!
Din dritt!
Hva slags mann er du?
- Emrah! - Jeg skal ta deg!
- Slipp meg! Slipp! - Nei! Stopp!
- Slipp meg! - Emrah! Ro deg ned!
Jeg skal ta deg!
Slipp meg!
Slipp meg, sa jeg!
Slipp meg! Så du ikke hva han gjorde? Slipp!
Vil du at jeg skal bli voksen? Nå er jeg voksen!
Men du? Du blir aldri voksen!
Er du fornøyd nå?
Jeg vil til mamma!
Tidsmaskiner fins ikke!
Jeg får aldri treffe mamma igjen!
Tidsmaskiner fins ikke!
Jeg vil til mamma!
Jeg vil til mamma! Mamma!
Jeg vil til mamma!
Can. Det er meg.
Can.
Fırat er også veldig lei seg. Det der ville han ikke at skulle skje.
Han ville faktisk dra, men jeg ba ham om å bli.
Derfor er det litt min feil også.
Fırat prøver virkelig. For din skyld. Jeg ser det.
Du ser det også. Det vet jeg.
Vær så snill. Slutt fred med Fırat.
Fırat.
Ikke gjør dette.
Det er nå Can trenger deg som mest. Ikke gjør det.
Du er ikke den eneste som har mista noen.
Can mista mora si.
Han er bare barnet, men han prøver.
Fırat, jeg snakker til deg. Hører du på meg, eller?
Hva pokker gjør du? Hva gjør du?
Er dette løsninga di?
I hjelpeløs og feig tilstand bedøver du hjernen for å slippe å ta ansvar?
Er det sånn du takler sorg? Ved å unngå den?
Hvordan takler du den, da?
At broren din døde. Hvordan takler du det?
Ved å fornekte det, ikke sant? Ved å late som om det aldri skjedde.
Bør jeg gjøre det samme, syns du?
Du burde se den andre fyren, dr. Reyhan.
Du savner faren din, du.
En kveld ble han full og sloss. Vel, "sloss" er en underdrivelse.
Han ble banka sanseløs. Han var helt forslått.
Ansiktet var ikke til å gjenkjenne.
Du gikk på barneskolen. Jeg skal ikke spørre deg om du husker det.
Jeg vet at du husker det godt.
Du skalv av frykt da du så ham sånn.
Du ville klemme ham, men var for redd til å gjøre det.
Du låste deg inn på rommet ditt. Snakka ikke med noen.
Du bare gråt og gråt.
En dag spurte du meg: "Var det på grunn av noe jeg gjorde?
Drikker han så mye på grunn av meg?"
Den dagen måtte jeg ta en avgjørelse.
Jeg måtte gå fra faren din og oppfostre deg på egen hånd.
Jeg klarte meg fint økonomisk.
Men jeg klarte det ikke.
Jeg ble redd.
Melisa gjorde ikke det.
Alle andre hadde kommet løpende til deg med tårer i øynene.
Men tross i all motstanden bestemte hun seg for å oppfostre Can alene.
Ikke vær sint på henne. Hun var ei veldig modig jente.
Veldig modig.
Nå... er det din tur til å være modig.
Kanskje landskapet har endra seg, men du har verdens vakreste kart foran deg.
Ikke gjør dette mer. Ikke la Can måtte oppleve dette.
Han er grunnen til at jeg er her, mamma. Jeg er her for hans skyld.
Jeg lover deg at jeg skal gjøre alt godt igjen.
"Kjære skoleledelse, lærere, foreldre og elever.
Jeg sier ikke opp rollen som forelder. Faktisk gjør jeg det motsatte.
Jeg starter med blanke ark.
Et lite steg for verden, men et stort steg for meg.
Det fins ikke én måte å leve livet på. Det samme gjelder det å være far.
Lenge har jeg tenkt på hvordan jeg kan være en god far for Can.
En jeg er glad i, sa en gang til meg:
'Hvis du vet hva du ikke vil ha, er det lettere å få det du vil ha.'
Nå vet jeg nøyaktig hva det betydde.
Jeg vil ikke være den mannen jeg ser i speilet lenger.
Jeg vil ikke såre Can, min sønn, igjen.
Jeg har nådd bunnen, og jeg er klar over at det ikke blir verre enn dette.
Oppførselen min under bursdagsselskapet var uakseptabel.
SEVDEM PRIVATSKOLE
Jeg vil begynne med å be Leyla Yaz og Nedim oppriktig om unnskyldning.
Jeg sier unnskyld til Nedims far også.
Men aller mest til Can. Jeg ber sønnen min om unnskyldning.
Can er lyset i livet mitt.
Den viktigste grunnen til at jeg står opp hver morgen.
Jeg er mer glad i ham enn noe annet.
Dere skal alle vite at fra nå av,
så skal jeg kjempe med nebb og klør for å vise meg som far verdig for ham.
Snakk til Can, og ikke meg, om hvorvidt jeg klarer det eller ikke.
Med 'vennligsom' hilsen Fırat."
På 2000-tallet skilte tyrkiske rockeband seg ut ved å lage sanger som liknet
de vestlige bransjekollegaenes musikk.
Hvor skal du?
Det er én person til jeg må si unnskyld til.
Det er fem eller seks måneder siden.
Du var her.
Du dansa med broren din.
Jeg så på dere fra baren.
Dere var så fine.
Så gikk du på scenen.
Hei.
Hei. Vi... Dette er broren min. Kerem. Se, så kjekk han er.
Vi er her for å feire noe.
Før vi kom hit, sa han:
"Du har ikke pynta eller sminka deg. Du ser helt herja ut."
Men det er ikke så viktig. Vi er her for å feire.
Broren min har kommet inn på drømmestudiet,
og nå drar han til USA for å bli vitenskapsmann!
Han skal redde verden.
Ikke vitenskapsmann, da, men forsker. Tilgi søstera mi. Hun er litt uvitende.
- Og litt full. Gi deg. - Mens han er eplekjekk og trenger juling.
Jeg ville bare si
at jeg er stolt av deg og at jeg er veldig glad i deg.
Vi kom borti hverandre akkurat i det dere skulle gå.
- Går det bra? - Ja.
- Jeg kan kjøre dere om dere vil. - Han fikk nettopp førerkort. Han kjører.
Jeg har ikke drukket, så det går bra. Kerem, forresten.
- Fırat. Gratulerer. - Tusen takk. Hyggelig å treffe deg.
Jeg hørte om det her dagen etter.
At dere havna i en ulykke den natta.
Noen måneder senere traff vi på hverandre her igjen.
Et sammentreff.
Jeg trengte lys.
Og jeg fulgte lyset. Det var alt jeg gjorde.
Sezen! Sezen!
La meg være i fred! Slipp meg! Hva vil du ha fra meg?
- Hva vil du ha fra meg? - Sezen.
- Jeg ber deg. La meg være i fred. - Sezen.
La meg være i fred, sa jeg!
Det var min feil. Alt skjedde på grunn av meg.
På grunn av meg.
Du gjorde ingenting. Hører du?
Han er borte på grunn av meg! Det skulle ha vært meg i stedet!
Her.
Vet du hva? Kerem ville jo alltid at jeg skulle pynte meg.
Tror du han hadde vært fornøyd hvis han så meg slik i dag?
Her.
Si at Can ikke skal være lei seg.
Man kan ikke tvinge dem til å bli, selv ikke om man sier at man er glad i dem.
Kjære gjester. Vi hadde blitt så glad om dere vil dele dette øyeblikket med oss
i hagen vår klokka 21.
Det er ingen kleskode, men det er obligatorisk å delta.
Kjære gjester. Velkommen til denne tidstunellen.
Her har vi duoen som snart vil få muligheten til å reise i tid.
Det er fantastisk!
Fantastisk!
Fırat. Hva er dette?
Sett dere ned, alle sammen, så...
...begynner tidsreisen vår...
...nå.
Oi! Se, Sezen! Det er meg!
Ja. Så søt du er.
Jeg er enig.
Se på ham.
Her er favorittdelen min.
Jeg husker dette!
Mamma tok det bildet der. Mamma tok det.
Pappa. Jeg er så glad i deg, jeg.
Jeg er glad i deg også... sønnen min.
Se der!
Dette er kult.
Beklager, men jeg måtte låne noe av deg. Jeg trengte det til tidsreisinga.
Er det bror Kerem?
Jeg vet det allerede.
At bror Kerem, akkurat som mamma...
er borte.
Men ikke vær lei deg. For vi kommer aldri til å forlate deg.
- Nå som vi først er i tidsmaskina... - Ja?
Kan vi hoppe over morgendagen? Det hadde vært flott, syns jeg.
Ja. Takk.
- Hva skjer i morgen? - Danseoppvisninga.
- Kanskje jeg kan la være å dra. - Nei.
- Jeg bør ikke dra. - Jo.
- Helt klart ikke. - Jo.
Bare dra. Vær så snill. Ellers blir vi aldri ferdig med dette.
Du drar.
- Nei. - Jo, det gjør du.
- Nei. - Du skal dra.
- Nei. - Å jo.
- Nei. - Du skal dra.
- Jeg drar ikke. - Jo.
- Jeg drar ikke. - Jo, helt klart.
- Helt klart ikke. - Helt klart jo.
- Jeg drar ikke. - Jo, du drar.
SEVDEM PRIVATSKOLE
ÅRSAVSLUTNINGSDANS
Han har rett. Ingen har det gøy.
På tide å slå ut håret!
Hvem er han fyren?
Det er Fırat. Han er faren min.
Tekst: Fredrik Island Gustavsen