Eleni, říkala jsi mi o těstě.
ODBORNICE NA KULINÁŘSTVÍ
Není to jen obyčejné těsto, že?
Dala jsem tam trochu kvásku.
Uvnitř je to koláč.
Cibule, pórek, jarní cibulka
a bylinky, spousta bylinek.
Panebože.
Nikoho asi nepřekvapí,
že v Řecku se nachází ohnisko dlouhověkosti.
V Řecku je konec konců doma typická středozemní strava.
Všichni vědí, že středozemní strava je zdravá,
se spoustou zeleniny, olivovým olejem namísto másla
a střídmým využitím masa.
Víme, že to má za následek zdravější populaci.
Ale je tu jeden zvláštní ostrov,
který produkuje obrovské množství dlouhověkých lidí,
a to je Ikaria.
Místní populace žije o sedm let déle než Američané
s poloviční mírou kardiovaskulárních onemocnění.
A velmi zajímavé je,
že mezi lidmi nad 60 či 70 či 100 let
jsem nenašel žádné případy demence.
Musel jsem přijít na to, proč je tento ostrov jiný než ostatní.
ŘECKO IKARIA
JAK SE DOŽÍT STOVKY: TAJEMSTVÍ MODRÝCH ZÓN
IKARIA ŘECKO
Když najdu místo s vysokou dlouhověkostí,
chci pochopit, v čem je jiné.
A vždycky je dobré začít u historie a geografie.
Ikaria má jedinečnou kulturu,
protože nemá přirozený přístav.
Ve středověku byla Ikaria téměř úplně izolovaná od zbytku starověkého světa.
Ikařané nemohli spoléhat na to, že dorazí loď se zásobami,
takže museli přijít na to,
jak se uživit na téhle drsné, kamenité půdě.
A to jim dalo houževnatost, jakou jinde nevidíme.
Museli se naučit vyžít z místní půdy,
rozpoznat rostliny a využít včely
a spolupracovat v těžkých situacích.
A právě díky těmto obtížím a těžkostem
se z nich stala jedna z nejzdravějších populací na planetě.
Díky za mandle. Máme na vás pár dotazů.
MÍSTNÍ PRŮVODKYNĚ
Chce se tě zeptat na pár věcí.
Jak se tu žilo dřív, v roce 1980,
to prý byla Ikaria naprosto soběstačná?
Co si z té doby pamatuje?
Dnes v obchodech seženete cokoli.
Ale tehdy jsme měli mouku,
jen když jsme si ji vypěstovali sami.
Museli jsme mlít vlastní pšenici.
Víte, jakou jsme tenkrát pili kávu?
Byl to ječmen a cizrna,
které jsme opražili a pak vařili.
Takže si vůbec nic nekupovali?
Ikařané se museli naučit přežít sami.
Vyvinul se tu velmi odlišný řecký způsob života.
Museli se naučit rozpoznat rostliny,
které mohli jíst, jako zeleninu,
jako bylinky, jako koření, jako léčivo.
A díky tomu se Ikařané naučili pít místní bylinné čaje.
Jaké bylinné čaje pijete?
Šalvějový čaj, rozmarýnový čaj, slézový čaj.
Který čaj je nejlepší pít každý den?
Víno.
Hroznový čaj!
Líbí se mi, jak uvažujete.
Pití bylinných čajů, zvlášť celá desetiletí,
má spoustu zdravotních výhod,
a jednou z nich může být i nižší míra demence.
Všechny jsou protizánětlivé, antioxidační
a často obsahují diuretika, která snižují krevní tlak.
Bylinné čaje jsou časté dodnes
a mají silnou vazbu na výjimečnou dlouhověkost na ostrově.
IKARIA BYLINNÉ ČAJE
88 LET
Med?
Ano, trošku.
To je také domácí med?
Pochází z Ikarie.
Výborně.
Je snadné dávat si do čaje jednu lžičku cukru za druhou.
V Americe je primární sladidlo cukr
nebo kukuřičný glukózo-fruktózový sirup.
Ale na Ikarii je to už po tisíciletí med.
Ikarijský med má několik zajímavých aspektů.
Včelaři v průběhu roku své úly stěhují.
Ze začátku jsou třeba u polních květin poblíž pobřeží,
ale nakonec skončí v borovicových lesích poblíž vrcholu.
Takže ty včely sbírají nektar z různých druhů rostlin.
V tom nektaru jsou další mikroživiny nebo jiné bioaktivní látky.
Je prokázané, že med může zpomalovat rakovinu.
Zdá se, že ikarijský med přispívá k dlouhověkosti.
Jak vypadá ten med v porovnání s medem z obchodu
a je nějak zdravější?
Problém medu z obchodu je, že je převařený.
To ničí pylová zrna,
a přeměňuje je v cukr.
Med nesmíte vařit ani moc zahřívat,
i když si jím sladíte čaj.
Nechte čaj vychladnout, dokud se nedá pít.
Protože med na Ikarii není pasterizovaný,
není převařený,
živiny a bioaktivní látky jsou zachovány.
Ikarijský med jde tedy přímo od včel do vašeho čaje,
což přináší obzvláštní výhody.
90 LET – 33 LET
Takže až si budu vybírat, čím si osladím pití,
bude to surový med,
ideálně takový med, jaký vidíme na Ikarii.
SUROVÝ MED
Na Ikarii jsem měl…
velké zjevení týkající se lásky.
Taki!
Přinesla jsem jarní cibulku na salát.
Naostřila jsi nůž na salát?
Jenom pro tebe.
Tak aby se salát hezky krájel, jak to máš rád.
Víme, že když zemře partner z dlouhodobého vztahu,
pravděpodobnost, že zemřete v příštích třech měsících,
se zvýší o dvě třetiny.
Ale tady s Alekou a Panagiotisem vidíme opak.
Oni objevili opravdovou lásku v pozdním věku.
Když zemřela moje první žena, ztratil jsem chuť žít.
Nemluvil jsem. Nesmál se. Nejedl jsem.
Úplně jsem se rozložil
a ona mě přivedla zpět.
Bylo mi asi 73.
S nejlepším přítelem jsem seděl na lavici v kostele.
Sledoval jsem ženy, co vcházely dovnitř.
Bylo jich víc než 40.
Jakmile vešla ona, zasáhla mě elektrická vlna.
Už nevím, kdo volal komu,
sešli jsme se u jezera Pezi.
Připravil mi jídlo.
Piknik.
Pustil mi kazetu a zpíval „Miluju tě, protože jsi krásná.“
Když jsem se na něj dívala, něco mě lechtalo na duši!
Prvního manžela jsem si vzala v 16 a měla jsem ponurý život,
ale s tebou se cítím naplněná a na minulost jsem zapomněla.
Jako bych s tebou žila celý život.
Síla šťastného, oddaného partnerství se může zdát zjevná,
ale nemůžeme podceňovat,
že tento druh spojení může vést k delšímu a naplněnějšímu životu.
96 LET – 81 LET
Pro lidi v modrých zónách jsou partneři prioritou,
o své vztahy se starají a investují do nich.
PARTNERSTVÍ
Věřím, že víno hraje v dějinách ikarijské kultury dlouhověkosti
překvapivě významnou roli.
Podle řeckého mýtu se tu narodil bůh vína.
Po staletí používají stejné hrozny
a zároveň i stejný starodávný proces.
Panebože!
Chutná jako Ikaria za jarního dne.
- Ano, to je dobré víno. - Ne moc sladké. Je výborné.
My Ikařané máme svou metodu výroby vína.
Pod tímto je amfora a…
- To je velká hliněná nádoba, že? - Ano.
Teplota nahoře může být ohřátá od slunce.
VINAŘ
Ale o pět centimetrů níž je vlhko a chladno.
Hrozny sbíráme ručně.
Nemáme tu žádné stroje.
Je to zdlouhavý proces, ale kvalitní.
- Používáte jen dobré hrozny. - Přesně.
VINAŘ
A neskladujete ho v dubovém sudu, ale tak,
jak víno skladovali už lidé před Kristem.
- Ano. - To je úžasné.
Všichni jsme si vědomi sporů kolem vína a alkoholu.
Ale když se podíváme na víno v Ikarii,
děje se tu něco jiného.
To víno je přírodní. Nejsou v něm žádné přidané chemikálie.
Také víme, že když pijete ikarijské víno se středomořským jídlem,
zvyšujete vstřebávání antioxidantů.
Povídal jste mi o minerálech přímo z…
- Draslík. - Draslík.
Fosfor, bor, železo.
Všechno, včetně mikroklimatu,
kvality hroznů, ostrova,
vytváří jedinečné vlastnosti,
díky kterým mu říkají léčivé víno.
Je to téměř jako pít doplněk stravy.
Ano.
Na zdraví!
Lidé na Ikarii pijí stejné víno už víc než 100 generací
a žijí nejdéle ze všech.
To je dostatečná souvislost,
abych si večer vychutnal sklenku vína.
VÍNO
Jedním z pozitiv na Ikarii byli mladí lidé
a to, jak nejen že tradice udržují,
ale přímo je oslavují.
Nejvíce to ožívá v jejich panegyris,
celonočních večírcích,
kde se scházejí lidé od 14 do 94 let
a společně se baví.
Celou noc tančí.
A možná si řeknete: „Co na tom? Tak mají večírek.“
Ale hodina běhání a hodina tančení jsou na tom přibližně stejně,
co se spalování kalorií týče.
Ale hodina tančení je paráda.
Obvykle si cvičení spojujeme s utrpením.
„Bez práce nejsou koláče.“
Ale na Ikarii zjišťujeme, že fyzická činnost může být zábavná.
Celou dobu se smějí.
Smích je dobrý pro tepny. Proti srdečním chorobám.
To štěstí je hmatatelné.
Modré zóny nás učí, že dlouhověkost může být zábava.
Nemusí to být fuška.
A receptem na dlouhověkost jsou komunita a spojení.
TANEC A SMÍCH
Nepřekvapilo mě, že jsem dlouhověkost našel právě tady.
Užíval jsem si krásu a kulturu Ikarie,
ale ty nejvýjimečnější stoleté na planetě
jsem objevil až po návratu do Ameriky.
Pamatuju, když jsem do Nicoye přijel poprvé.
Setkal jsem se s průvodcem Jorge Vindasem.
Vítejte v Nicoyi.
Představil mi jednu z prvních stoletých, které jsem v Kostarice poznal,
dámu jménem Ponchita.
Já jsem Daniel.
Bylo jí 105 let a byla naprosto úžasná.
Jestli někdo ztělesňuje potenciál modrých zón
a to, co nabízí nám ostatním,
pak je to Ponchita.
Vidíte? Je to dobrá mačeta.
NICOYA KOSTARIKA
Nicoya je venkovská, odlehlá oblast na severu Kostariky,
izolovaná od zbytku země,
130 km dlouhý poloostrov
jižně od nikaragujských hranic.
Zjistil jsem, že v této modré zóně je třiapůlkrát víc stoletých,
než je celosvětový průměr.
A co je neuvěřitelné,
mnoho z nich žije bez léků a zdravotních vad.
Data z celého světa jsou jasná.
Abyste mohli být zdraví, musíte být bohatí.
Jak roste příjem, roste i délka života.
Ale průměrný příjem v Kostarice
je šestina příjmu ve Spojených státech,
a přesto překračují průměrnou délku života.
Tato modrá zóna je ve skutečnosti jednou z nejchudších oblastí v zemi.
Lidé v Nikaragui, jen 30 kilometrů na sever, dlouho nežijí,
lidé na jihu v Panamě také ne.
Ale tady je to trefa do černého.
Lidé z Nicoye v Kostarice jsou mezi těmi,
co žijí nejdéle na světě. Proč?
Už se vám stalo,
že vám neseděl věk někoho, koho jste potkali?
Povím vám příběh o chlapíkovi jménem Ramiro.
Můj kolega Jorge se na ranči v Kostarice měl setkat s jedním stoletým mužem.
Ale byl tam kovboj s hladkou kůží a dokonalými zuby,
který skákal na koni a lasem chytal krávy.
A po chvíli Jorge tomu muži, Ramirovi, říká,
že se měl setkat se stoletým mužem,
a Ramiro na to: „To jsem já.“
Jorge chtěl vidět jeho průkaz
a opravdu, na jeho průkazu stálo,
že se narodil v srpnu 1921, je mu 100 let.
A Jorge ani tak nevěřil.
Za pár týdnů jel do hlavního města,
vyhledal si národní záznamy,
a opravdu našel seznam všech průkazů
a na něm 100letého Ramira, potvrzeno.
100 LET
Ale vypadá tak na 70.
Snad nejvitálnější stoletý, jakého jsem potkal,
kdekoli za posledních 20 let potkal.
Vědec jménem David Rehkopf ze Stanfordu
měřil biologický věk Kostaričanů v Nicoyi.
PROF. EPIDEMIOLOGIE
Byl to jeden z nejzajímavějších poznatků v naší práci s telomery.
Tedy že lidé v Nicoyi…
On zjistil, že v této části Kostariky
mají lidé biologický věk asi o deset let menší,
než naznačuje jejich chronologický věk.
Takže co tu způsobuje tento nízký biologický věk?
Zdravím!
Dan Buettner.
Těší mě.
Posaďte se.
Pracoval jste dnes?
Trochu.
- A co vy? - Ano.
V kolik jste vstával?
Ve čtyři.
- Ve čtyři? - Ano.
Je deset hodin. Už pracujete skoro šest hodin.
A proč tolik pracujete?
Nemusíte se tak namáhat.
Tak mi to říkají, ale nemůžu.
Je to můj život.
Kostaričané mají jasný smysl života, kterému říkají plan de vida.
Vědí, kam v životě směřují, proč ráno vstávají z postele.
To je pohání skrze těžkosti,
pomáhá jim to nevzdat.
A pro mě to byl aha moment.
Velmi se to podobá ikigai, které jsme viděli na Okinawě.
Stejnou myšlenku vidíme ve dvou různých modrých zónách,
takže je jasné, že je to důležité.
NICOYA PLAN DE VIDA
Jo!
Když sledujete, jak Nicoyané žijí,
vidíte, že dělají všechno ručně.
Nemají mechanické vybavení na práce doma i na zahradě.
Třeba trávu sekají mačetou.
A aktivity spojené s uklízením domu, sběrem a přípravou jídla
zahrnují nevědomý pohyb, který dá za den víc tělesné aktivity,
než v uvozovkách „cvičení“.
Žena dělá tortilly. Nejdřív musí kukuřici namlít klikou.
Mají ruce jako Pepek námořník,
jak se snaží namlít správnou konzistenci.
Je to cvičení, ale jim jde lehce, protože jsou na to tolik zvyklí.
Ani si neuvědomují, že spalují kalorie.
Po většinu dějin jsme museli pořád pracovat,
takže je přirozené, že vymýšlíme vymoženosti
a mechanické pomocníky, které nám vše usnadní.
Vymazali jsme ze svého života téměř všechen pohyb.
Ale Kostaričané stále sekají dřevo,
kukuřici melou ručně a pěstují si své jídlo.
A tak si člověk říká, jestli vlastně cvičí víc,
když dělají běžné domácí práce, než my v posilovně.
Může se to zdát nevýznamné, ale časem se to nasčítá,
a tak nejen že spálí víc kalorií než v posilovně,
ale udržují si vyšší metabolismus.
DĚLAJÍ VĚCI RUČNĚ
Do toho!
Tohle je nebezpečné.
To věřím.
Nevidíš to?
Pořád v 86 používáte sekeru?
Se sekerou jsem začal, když mi bylo 14.
A jaké práce ještě děláte?
Sekám mačetou
a opravuju ploty.
A kolik hodin denně pracujete?
Pracuju od 6:00 do 10:00.
V tomhle věku už ale musím také odpočívat.
86 LET
Člověk si vzpomene, jak pracují Američané, 40, 50 hodin týdně.
V Nicoyi také pracují tvrdě,
ale většinou kratší dobu.
Pracují tvrdě, obvykle ráno,
a odpoledne často mají volno.
Máte peníze v bance?
- Ne. - Žádné nemáte?
- Nemáte žádné zabezpečení? - Ne.
Musíte se spolehnout na sebe…
Přesně tak.
Co se stane, když onemocníte?
Když mám peníze,
rád si zajdu koupit něco dobrého.
Na dlouhý život!
Přesně tak!
Nemůžu si stěžovat.
Jsem chudý a ošklivý,
ale užil jsem si, co by se mělo.
Říkal jste chudý a ošklivý?
Nejste ošklivý. Jste macho.
Jak to mám vysvětlit?
Je to díky Pánu,
protože ho prosím, je mi sice 86 let,
ale pořád můžu sám chodit, pracovat…
Pokud mi dá víc let, ať to zůstane takhle.
Prosím ho, když jdu spát, když vstávám:
„Dej mi sílu.“
I když jsem nemohl měřit jejich volný čas,
lidé v Nicoyi, stejně jako v jiných modrých zónách,
nikdy nepracují pár hodin navíc,
když si můžou užít čas s rodinou
nebo si dát siestu či pobýt s přáteli.
Jinými slovy zpomalí,
aby si udělali čas na věci, na kterých jim záleží.
ZPOMALENÍ
Dobré ráno.
José Benerando, máme tu každoroční návštěvu.
- Jak se máte? - Dobře.
Tato země utratí za zdravotní péči asi 1/15 toho, co my.
SPECIALISTA ZDRAVOTNÍ PÉČE
Přesto přišli na geniální přístup,
jak lidem pomoci vyhnout se nemocem, než přerostou ve velký problém,
což většina ostatních zemí naprosto minula.
Kostarika má delší střední délku života než USA,
nižší úmrtnost ve středním věku,
a to s desetinovými výdaji na obyvatele…
BÝVALÝ PREZIDENT KOSTARIKY
…než ve Spojených státech. Jak jste toho dosáhli?
Je to pomoc s vodou.
Jsou to velmi intenzivní výživové programy,
aby hlavně děti získaly bílkoviny…
ZUBAŘ
…které potřebují k vývoji mozku
během prvních 12, 24 měsíců svého života.
Je to vytvoření obrovské nové infrastruktury…
LÉKÁRNA
…na malých klinikách, kterým říkáme los puestos de salud.
Začnou zaplňovat zemi myšlenkou
přinést zdraví komunitám,
a přímo tam, kde lidé žijí.
Od poloviny 90. let má každý muž, žena i dítě na Kostarice…
VAKCÍNA SPĚCHÁ
…právo na návštěvu zdravotnického zástupce.
Každý tým se stará asi o 4 000 lidí
a během roku obchází všechny domy.
Znají je jménem. Téměř vždy je pozvou dál.
99 LET
Posedí s 80, 90 a 100letými, ptají se, jak se mají.
Obléká vás někdo? Pomáhají vám s oblečením?
Oblékám se sám.
Zvládnu oblečení i spodní prádlo. Sám se myju.
Všechno dělám sám.
Pane José Benerando, jaké je dnes datum?
Dnes je osmého, ne?
Osmého kterého měsíce, pane José Benerando?
Března?
Který rok?
No, rokem si nejsem jistý,
ale vím, že je 8. března.
Veřejná politika na Kostarice se stala kulturou.
Je to způsob života.
Jsme na to velmi pyšní.
Ve Spojených státech doufáme ve zdraví,
ale ve skutečnosti povzbuzujeme nemoc.
Všechny peníze jdou do čekání, až onemocníte,
a pak zaplatíte, aby vás uzdravili.
Obojí je neuvěřitelně drahé i neefektivní,
ale tady máme zemi, která utrácí zlomek za zdravotní péči,
a i tak má lepší výsledky.
Jak je možné,
že tak chudá země může nabídnout tak efektivní systém zdravotní péče?
Tohle možná přispívá k dlouhověkosti Nicoye.
Rosquillos jsem začala dělat jako malá.
Chodívala jsem s nimi pomáhat sousedce.
Kolik let vám bylo?
Asi tak deset let.
Jak starý je ten brusný kámen?
To vám nepovím,
na tom kameni mlela ještě moje matka.
No to je něco.
Ano, mlela na něm moje matka a pak mi ho dala.
- Jo. - Něco se na něm nadřela.
- Je starý víc než 100 let. - Ano.
Všechno, co uměla, mě naučila…
74 LET
…a tak to dělám stejně.
A předala jsem to i své dceři.
102 LET
jedním z důvodů, proč lidé v Nicoyi žijí dlouho,
je bezpochyby jejich strava,
která se skládá z fazolí, dýně a kukuřice.
Říkají jim „tři sestry“. Je to mezoamerická třetice,
kterou lidé v této oblasti konzumují už nejméně 6 000 let.
Základem jídelníčku je tradičně kukuřice,
připravovaná ve formě tortill.
Zrna jsou výborným zdrojem komplexních sacharidů,
bohatých na vitamíny, minerály a vlákninu.
Jejich tradiční zpracování kukuřice zvyšuje její výživovou hodnotu,
počínaje popelem, který ženy přidávají při namáčení kukuřice.
To rozkládá buněčné stěny zrn
a uvolňuje niacin, který reguluje hladinu cholesterolu.
Černé fazole obsahují stejné antioxidanty na bázi pigmentu jako borůvky.
Jsou bohaté na vlákninu, která čistí tlusté střevo.
Dýně je dobrým zdrojem vitamínů A, B a C
a je bohatá na minerály, jako je draslík a hořčík.
Od adventistů víme, že vegetariánská strava je dobrá,
ale při vynechání masa se většina Američanů bojí,
že nezískají dostatek bílkovin.
Bohatší země se upnuly na myšlenku,
že potřebujeme bílkoviny z masa nebo mléčných výrobků,
abychom získali svaly.
Jak tedy Nicoyané denně štípou dřevo a nahání dobytek?
Skutečné kouzlo tkví ve spojení fazolí, dýně a kukuřice.
Pro tvorbu svalů potřebujeme devět aminokyselin,
stavebních kamenů bílkovin,
a živočišné produkty, jako je maso, ryby a vejce, mají všechny.
Ale také obsahují cholesterol a nasycené tuky.
Strava tří sester poskytuje všechny aminokyseliny
bez cholesterolu a nasycených tuků.
Utrácejí zlomek toho, co my za maso a mléčné výrobky,
a mají všechny potřebné bílkoviny,
což nám ukazuje,
že není třeba být bohatý, abys člověk jedl zdravě.
TŘI SESTRY
Pojďme se najíst, Isaacu.
Kdybyste měl Isaacovi předat,
jak se dožije sta let,
co byste mu poradil?
Doufám, že bude jíst to, co já.
Myslíte, že bude váš syn jíst to samé jako váš dědeček?
Myslím, že ne, protože dnes je všechno jinak.
Průmyslově zpracované jídlo.
On na fazolích a rýži dosáhl 100 let.
Nebylo by to lepší?
Ano. Ale děti o rýži a fazole nestojí.
Mají radši třeba cereálie,
které nejsou tak výživné jako rýže a fazole.
Chceš taky, dědo?
Dáš si?
Jestli chceš.
Jeden.
Jen to zkusím. Díky.
Nechce rýži, fazole ani vejce. Chce sušenky.
Láme mi srdce, když vidím, jak se Nicoya mění.
První, co ve městě uvidíte,
jsou restaurace rychlého občerstvení.
Na ulici si koupíte brambůrky
a limonády a sladké tyčinky.
A to nahrazuje ten geniální způsob života,
stravu, která vytvořila nejdéle žijící populaci,
a teď se ubírá cestou běžných moderních společností.
Od doby, co jsem tuto modrou zónu našel, se zmenšila na pětinu původní velikosti,
a podle některých odhadů
by modrá zóna mohla během jediné generace úplně zmizet.
Na Okinawě je to ještě horší.
Když jsem tam byl poprvé v roce 1999,
byla proslulá tím,
že vytvářela nejdéle žijící, nejzdravější lidi v dějinách.
Dnes tento fenomén dlouhověkosti téměř úplně vymizel.
Okinawa má nyní nejvyšší míru obezity v celém Japonsku.
Dobrá zpráva ale je, že jsme to moudro zachytili.
Máme vzorec, jak v našich životech dlouhověkost reprodukovat.
A tato představa mě pohltila.
Začal jsem přemýšlet,
jestli dokážu vytvořit novou modrou zónu?
Tento seriál má pobavit a informovat,
ne poskytovat lékařské rady.
O zdraví, změně jídelníčku či životního stylu se raďte s lékařem.
Překlad titulků: Zuzana Stifterová