Eleni, du snakket om deigen her.
Det er ikke bare vanlig brøddeig.
Jeg bruker litt surdeig.
Inni er det en pai.
Løk, purre, fersk løk,
og urter, mange urter.
Herregud.
Det vil ikke sjokkere folk at det finnes en blå sone i Hellas.
Hellas er tross alt et landene med middelhavsdiett.
Alle vet at middelhavsdietten er sunn,
med grønnsaker, olivenolje i stedet for smør
og lite kjøtt.
Vi vet at det fører til en sunnere befolkning.
Men her finner vi en spesiell øy
som produserer enda lenger levetid, og det er Ikaria.
Befolkningen her lever sju år lenger enn amerikanere
med halvparten av hjerte- og karsykdommene.
Og det som var interessant,
er at da jeg traff folk over 60, 70 og 100,
fant jeg ingen tilfeller av demens.
Så jeg måtte finne ut hvordan denne øya er annerledes enn de andre.
Lev til du blir hundre: De blå sonenes hemmelighet
IKARIA I HELLAS
Når jeg finner et sted med lang levetid,
vil jeg forstå hva som er annerledes.
Et godt sted å lete er historie og geografi.
Ikaria har en veldig unik kultur fordi den ikke hadde naturlige havner.
I middelalderen
var Ikaria nesten helt isolert fra resten av verden.
Ikariere kunne ikke avhenge av at en båt kom med forsyninger,
så de måtte finne ut
hvordan de kunne leve av denne tøffe, steinete jorda.
Og det presset frem en tilpasningsevne man ikke fant andre steder.
De måtte utvikle en evne til å leve av landet,
en evne til å identifisere planter og høste honning
og samarbeide i vanskelige situasjoner.
Og det er gjennom vanskeligheter og motstand
at de seiler frem som en av de sunneste befolkningene på planeten.
Takk for mandlene. Vi har noen spørsmål til deg.
Han vil stille deg noen spørsmål nå.
Når det gjelder hvordan livet var,
hørte vi at før 1980 var Ikaria helt selvforsynt.
Hva husker hun fra den tiden?
Nå finner du alt du vil ha i butikkene.
Men på den tiden
hadde vi bare mel fordi vi dyrket det selv.
Vi måtte male vår egen hvete.
Vet du hva kaffen vår var på den tiden?
Det var bygg og kikerter,
som vi brente og traktet.
Så de kjøpte ingenting?
Ikariere måtte lære å overleve på egen hånd.
Det som viser seg er en helt annen gresk måte å leve på.
De måtte lære å identifisere planter
de kunne bruke til mat, grønnsaker,
urter, krydder og medisiner.
Så ikarierne utviklet en vane der de drakk lokal urtete.
Hva slags urtete drikker du?
Salvie-te, rosmarin-te, apotekerkattost-te.
Hva er den beste hverdags-teen?
Vin.
Drue-te!
Jeg liker stilen din.
Å drikke urtete, spesielt over flere tiår,
har mange helsemessige fordeler, og en av dem kan være mindre demens.
De er betennelsesdempende, inneholder antioksidanter
og ofte urindrivende midler som senker blodtrykket.
Urtete er noe de drikker den dag i dag,
og har en sterk tilknytning til den ekstraordinære levetiden på øya.
URTE-TE
88 ÅR
Honning?
Ja, litt.
Er honningen hjemmelaget?
-Den er fra Ikaria. -Perfekt.
Det er lett å ha spiseskje etter spiseskje sukker i teen.
I USA er søtningsmiddelet enten sukker eller maissirup.
Men i Ikaria, i årtusener, har de brukt honning.
Det er flere interessante ting med honningen her.
Birøkterne flytter bikubene etter hvert som sesongen skrider frem.
I begynnelsen kan de stå ved villblomstene nær kysten,
men de ender opp i furuskogen på toppen.
Så biene samler nektar fra forskjellige typer planter.
I den nektaren er det andre næringsstoffer eller andre bioaktive forbindelser.
Vi vet at honning har vist seg å forebygge kreft.
Det ser ut til at honning fra Ikaria bidrar til lang levetid.
Hvordan er den sammenlignet med honning fra butikken, og er den sunnere?
Problemet med butikk-honning er at den er kokt.
Resultatet er at man ødelegger pollenkornene. De blir til sukker.
Man verken koker eller varmer honningen,
selv om man bruker den i teen som søtningsmiddel.
La teen stå til du kan drikke den.
Fordi honningen i Ikaria er upasteurisert, den er ikke kokt,
blir ikke næringsstoffene og de bioaktive stoffene ødelagte.
Ikarisk honning går rett fra bien til teen.
Det ser ut til å gi den en ekstra fordel.
90 ÅR
33 ÅR
Når jeg tenker på søtningsmiddelet jeg vil bruke,
er det rå honning, og ideelt sett honning som den fra Ikaria.
RÅ HONNING
På denne turen til Ikaria fikk jeg en stor åpenbaring om kjærlighet.
Taki,
jeg tok med grønn løk til salaten vår.
Du spisset kniven for å kutte salaten?
For deg.
Jeg spisset den for å kutte salaten så du kunne nyte den.
Vi vet at når en ektefelle i et langvarig forhold dør,
øker den andres sjanse for å dø de neste tre månedene med to tredjedeler.
Men her skjer det motsatte med Aleka og Panagiotis.
De fant ekte kjærlighet sent i livet.
Da min første kone døde, mistet jeg lysten til å leve.
Jeg ville ikke snakke, le eller spise.
Jeg ble knust, og hun hentet meg tilbake.
Jeg må ha vært 73.
Jeg satt på en benk i kirken med bestevennen min.
Jeg så på kvinnene som kom inn. Mer enn 40 kvinner hadde kommet inn.
Da hun kom inn, ble jeg truffet av en elektrisk bølge.
Jeg husker ikke hvem som ringte hvem. Vi møttes ved innsjøen Pezi.
Han hadde laget et måltid til meg.
En piknik.
Og han spilte et opptak og sang: "Jeg elsker deg fordi du er vakker."
Da jeg så på ham, kilte det i sjelen!
Jeg giftet meg da jeg var 16 og hadde et trist liv,
men du har gjort meg hel, og jeg har glemt fortiden.
Jeg føler at jeg har levd alle mine år med deg.
Kraften til lykkelige partnerskap kan virke åpenbar,
men vi må ikke undervurdere hvordan forhold
kan gi lengre, mer tilfredse liv.
Folk i blå soner prioriterer partnerne sine,
de pleier forholdene og investerer i dem.
PARTNERSKAP
Jeg tror at vin har spilt en overraskende sterk rolle
i Ikarias levetidskultur opp gjennom historien.
Greske myter sier faktisk at vinens gud ble født her.
De har brukt samme druesort i århundrer,
og også den samme urgamle prosessen.
Herregud!
Den smaker som Ikaria på en vårdag.
-Ja, det er en god vin. -Ikke for søt. Fantastisk.
Ikarierne har en metode for vinproduksjon.
Under dette er det en amfora.
-En stor leirkrukke. -Ja.
Temperaturen på toppen varmes opp av sola.
Men fem centimeter under lokket er det fuktig og svalt.
Vi høster druene for hånd.
Det er ingen maskiner.
Det er en lang prosess som gir god kvalitet.
-Bare de gode druene brukes. -Ja, akkurat.
Og i stedet for på eikefat, lagres den
slik folk før Kristi tid lagret vin.
-Ja. -Fantastisk.
Alle vet om debatten rundt vin og alkohol.
Men når man ser på vinen i Ikaria,
er det noe annet som foregår.
Vinen er naturlig. Ingen kjemikalier er tilsatt.
Vi vet at når man drikker ikarisk vin til middelhavsmat,
øker man opptaket av antioksidanter.
Du sa at det er mineraler i vinen, som kalium.
Fosfor, bor, jern.
Alt, som mikroklimaet,
kvaliteten på druen, på øya, tilfører de unike egenskapene
som gjør dette til en medisinsk vin.
-Det er nesten som å drikke kosttilskudd. -Ja.
For helsen!
Folk i Ikaria har drukket samme vin i over 100 generasjoner,
og de lever lengst. Og for meg er koblingen sterk nok
til at jeg nyter et glass vin på slutten av kvelden.
VIN
Et av lyspunktene i Ikaria var ungdommene
og hvordan de ikke bare bevarer tradisjonene,
men de feirer dem.
Det blir mest levende for meg ved panegyriene,
de flotte, lange festene der folk i alderen 14 til 94 samles
for å være sosiale og ha det gøy.
De danser hele kvelden.
Man ser på det og tenker: "Hva så, det er bare en fest?"
Men en time med løping eller en time med dansing
brenner like mange kalorier.
Men en time med dans er kjempegøy.
Vi forbinder trening med lidelse.
"Uten smerte, ingen gevinst."
Men i Ikaria lærer vi at fysisk aktivitet kan være moro.
De ler hele tiden.
Latter er bra for blodårene, det er godt mot hjertesykdom.
Lykken er til å ta og føle på.
Blå soner lærer oss at lang levetid kan fylles med glede.
Det må ikke være et slit.
Samhold og tilknytning er forskriften for lang levetid.
DANS OG LATTER
Det var ikke overraskende å finne lang levetid her.
Men etter å ha marinert i Ikarias skjønnhet og kultur,
var det ikke før jeg reiste tilbake til Amerika
at jeg fant de mest ekstraordinære hundreåringene på planeten.
Jeg husker første gang jeg var i Nicoya.
Jeg møtte lokalguiden Jorge Vindas.
Velkommen til Nicoya.
Vi møtte en av de første hundreåringene jeg skulle få møte i Costa Rica,
ei dame ved navn Ponchita.
Daniel.
Hun var 105 år gammel, og hun var helt fantastisk.
Hvis det var én person som legemliggjorde blå soner
og det de tilbyr resten av oss, var det Ponchita.
Ser du? En god machete.
Nicoya er en avsidesliggende region i det nordlige Costa Rica,
isolert fra resten av landet,
en 128 kilometer lang halvøy rett sør for grensen til Nicaragua.
I denne blå sonen var andelen hundreåringer
nesten tre og en halv gang over verdensgjennomsnittet.
Og utrolig nok, etter det jeg så,
lever mange uten medisiner eller funksjonshemming.
I det meste av verden er dataene klare.
Man må være rik for å ha råd til å være frisk.
Forventet levealder øker med inntekten.
Men Costa Ricas inntekt er omtrent en sjettedel av USAs,
og likevel overgår de vår forventede levealder.
Denne blå sonen er blant de fattigste regionene i landet.
Folk som bor i Nicaragua, bare 30 km lenger nord,
lever ikke lenge, og det gjør heller ikke folk i Panama.
Men dette stedet virker optimalt.
Folk i Nicoya i Costa Rica
er blant de lengstlevende i verden. Hvorfor?
Har du møtt noen som ikke ser så gamle ut som de er?
La meg fortelle om en fyr ved navn Ramiro.
Min kollega Jorge dukker opp på en ranch i Costa Rica
for å møte en hundreåring.
I stedet møter han en cowboyen som har glatt hud og perfekte tenner,
og han rir og kaster lasso på kyr.
Etter en stund spurte han Ramiro:
"Jeg skulle møte en hundreåring."
Ramiro sier: "Det er meg."
Jorge ber om å få se legitimasjonen hans. Og på id-kortet hans står det:
Født i august 1921, 100 år gammel.
Jorge tror det fortsatt ikke. Han reiser til hovedstaden et par uker senere,
sjekker i folkeregisteret, og blant alle oppføringene
finner han Ramiro, bekreftet 100 år gammel.
Han ser ut som han er 70 år.
Den mest vitale hundreåringen jeg har møtt på alle kontinenter de siste 20 årene.
Forskeren David Rehkopf fra Stanford
målte den biologiske alderen til costarikanere i Nicoya.
Det var en av de mest fascinerende funnene for meg
i telomerstudien vår.
Det var at folk i Nicoya…
Han fant ut at i denne delen av Costa Rica
har folk en biologisk alder som er omtrent ti år yngre
enn den kronologiske alderen.
Hva er det som forklarer den unge biologiske alderen?
Hei!
Dan Buettner.
Hyggelig.
Sett deg, venn.
-Jobbet du i dag? -Litt.
-Gjorde du? -Ja.
-Når sto du opp? -Klokken fire.
-Fire? -Ja.
Klokka er ti. Du har allerede jobbet i nesten seks timer.
Hvorfor jobber du så mye? Det trenger du ikke.
De sier så, men jeg kan ikke la være. Det er livet mitt.
Costarikanere har en følelse av mening de kaller plan de vida.
De vet hvor de er på vei i livet, hvorfor de står opp om morgenen.
Det driver dem gjennom vanskelige tider, gir dem arbeidslyst.
For meg var dette et aha-øyeblikk.
Den ligner veldig på ikigai vi så i Okinawa.
Nå har vi sett samme idé i to blåsoner,
og det sier meg at dette er viktig.
Ja!
Man ser hvordan nicoyanerne lever, og man ser at de gjør alt for hånd.
De har ikke mekaniske apparater som gjør husarbeidet og hagearbeidet.
De bruker en machete for å klippe gresset.
Og aktivitetene rundt å holde huset rent, samle og lage mat,
involverer ubevisste bevegelser, som på slutten av dagen
utgjør mer fysisk aktivitet enn "trening".
Man ser en kvinne som lager tortilla. Maisen må males med sveiven.
De får armer som Skipper'n når de gir den riktig konsistens.
Det er en trening. Det skjedde uanstrengt, for de er så vant til det.
De innså ikke at de brente kalorier.
Gjennom historien har vi jobbet hele tiden,
så det er naturlig at vi lager apparater og mekanisk hjelp
som kan gjøre arbeidet vårt.
Men nå har vi kvittet oss med fysisk aktivitet.
Men i Costa Rica hugger de trær,
og de maler mais for hånd og dyrker sin egen mat.
Og man lurer på om de får mer trening
via dagligdagse gjøremål enn vi gjør via trening.
Det kan virke som små ting, men sammen blir det mye,
og de forbrenner mer kalorier enn ved å trene,
og det kan også holde forbrenningen høyere.
Kom igjen!
-Dette er farlig. -Jeg tror deg.
Ser du ikke?
Du er 86 og bruker øks?
Jeg begynte med øks da jeg var 14.
-Og hva annet gjør du? -Jeg kapper med machete,
og jeg fikser gjerder.
Hvor mange timer jobber du daglig?
Jeg jobber fra seks til ti.
Siden jeg er så gammel, tenker jeg at man må hvile.
Tenk på at amerikanere jobber 40 til 50 timer i uka.
I Nicoya jobber de også veldig hardt, men det skjer over en kortere tid.
De jobber hardt, vanligvis om morgenen, og så tar de fri om ettermiddagen.
Har du penger i banken?
-Nei. -Har du ikke?
-Har du ingen sikkerhet? -Nei.
-Du må stole på din egen… -Det stemmer.
Og hvis du blir syk, hva skjer?
La oss si at når jeg har penger, da liker jeg å gå ut og kose meg.
-For et langt liv! -Riktig.
Jeg kan ikke klage.
Jeg er fattig og stygg,
men jeg har nytt livet så mye som man burde.
Sa du fattig og stygg?
Du er ikke stygg. Du er macho.
Hvordan kan jeg forklare?
Det må være takket være Herren,
for jeg er så gammel, allerede 86,
men jeg kan bevege meg, jeg gjør jobben min…
Hvis han skal gi meg flere år, la det alltid være slik.
Jeg spør når jeg legger meg, når jeg står opp:
"Gi meg styrke."
Selv om jeg ikke kunne måle fritiden, i Nicoya, som i de andre blå sonene,
jobbet folk aldri et par ekstra timer når de kunne hygge seg med familien
eller ta en siesta eller snakke med vennene sine.
Så de setter ned farten for å få tid til ting som betyr noe for dem.
God morgen.
José Benerando, jeg er her for årets sjekk.
-Hvordan har du det? -Bra.
Dette landet bruker
en femtendedel av beløpet vi gjør på helsevesenet.
Likevel kom de på en genial tilnærming
som hjelper folk å unngå sykdommer før de blir et stort problem,
noe de fleste andre land i verden ikke har skjønt.
Costa Rica har en lengre forventet levetid enn USA,
lavere dødelighet blant middelaldrende, og det har de oppnådd gjennom
selv om de bruker en tidel av pengene. Hvordan?
Det handler om å berike vann.
Man iverksetter ernæringsprogrammer,
og sørger for at spesielt barn
får de proteinene de trenger for å utvikle hjernen
i løpet av de første to årene av livet.
Det skaper en enorm mengde ny infrastruktur
i det vi har kalt los puestos de salud, små klinikker.
De begynner å bre seg ut i landet
med en plan om å bringe helse til lokalsamfunn
og til steder der folk bor.
Siden 90-tallet har menn, kvinner og barn i Costa Rica
hatt krav på å bli besøkt av en helsearbeider.
Hvert team dekker rundt 4 000 mennesker,
og de går dør-til-dør hele året.
De vet hva folk heter. De er velkomne.
De setter seg ned med hundreåringer og spør: "Hvordan går det?"
Klær noen på deg? Hjelper de deg med klærne?
Jeg tok dem på meg alene og alt.
Jeg tok på meg klær og undertøy. Jeg vasker meg.
Jeg gjør alt alene.
Og hvilken dato er det i dag?
I dag er den åttende, ikke sant?
Åttende i hvilken måned?
-Mars? -Og hvilket år?
Vel, jeg er ikke så sikker på året.
Men jeg vet det er 8. mars.
Politikken i Costa Rica har blitt en kultur.
Den har blitt en livsstil. Den har blitt noe vi er stolte av.
I USA håper vi på helse,
men vi incentiverer sykdom.
Alle pengene ligger i å vente på at du blir syk,
og så ta betalt for å helbrede deg.
Og det er utrolig dyrt og ineffektivt,
men dette landet bruker en brøkdel av beløpet
og får bedre resultater.
Hvordan kan et så fattig land
drive et så effektivt helsevesen?
Dette kan bidra til Nicoyas lange levetid.
Jeg begynte å lage rosquillos som barn.
Jeg pleide å dra hjem til en nabo for å lage rosquillos.
-Hvor gammel var du? -Omtrent ti, kanskje.
Hvor gammel er denne steinen?
Nei, den steinen, det vet jeg ikke,
fordi moren min pleide å male på den.
Jøss.
Ja, moren min pleide å male på den, og så ga hun den til meg.
-Ja. -Hun hadde malt mye.
-Den er over 100 år. -Ja.
Alt hun lærte seg, lærte hun meg…
74 ÅR
…så jeg gjør alt på den måten.
Og jeg har lært det videre til min datter.
102 ÅR
En av grunnene til at folk i Nicoya lever lenge
er fordi de har et kosthold
bestående av bønner, squash og mais.
De kaller det "de tre søstrene".
Det har blitt fortært av folk i regionen i minst 6 000 år.
Mais, ofte tilberedt som tortilla,
er en tradisjonell bærebjelke i kostholdet.
Kjernene er en kilde til komplekse karbohydrater,
rike på vitaminer, mineraler og fiber.
Den tradisjonelle foredlingen av mais øker næringsverdien,
som begynner med treasken som kvinner tilfører når de væter maisen.
Den bryter ned celleveggene i kjernene
og frigjør niacin som senker kolesterolet.
Og svarte bønner inneholder de samme antioksidantene som blåbær har.
De har mye fiber, som hjelper med å rense tarmen.
Squash er en god kilde til A-, B- og C-vitamin,
og er rik på mineraler som kalium og magnesium.
Vi lærte av adventistene at et vegetarisk kosthold er sunt,
men de fleste amerikanernes største bekymring med å kutte ut kjøtt
er at de ikke vil få nok protein.
Rikere land har blitt fikserte på tanken
om at vi trenger animalsk protein for å bygge muskler.
Så hvordan kan nicoyanerne dele vedkubber i to
og gjete kveg hele livet?
Vel, magien kommer fra å spise bønner, squash og mais sammen.
Kroppen trenger ni aminosyrer,
byggesteinene til protein, for å lage muskler,
og animalske produkter som kjøtt, fisk og egg gir alle ni.
Men de inneholder også kolesterol og mettet fett.
Sammen tilfører de tre søstrene
alle aminosyrene uten kolesterol og mettet fett.
De bruker en brøkdel av det vi gjør på kjøtt og melk,
og de får alt proteinet de trenger, noe som viser
at du ikke trenger å være rik for å spise sunt.
DE TRE SØSTRE
La oss spise, Isaac.
Hvis du skulle fortelle Isaac hvordan man blir 100 år,
hvilket råd vil du gi ham?
Jeg håper han spiser det jeg spiser.
Tror du at sønnen din
vil følge samme kosthold som bestefaren din?
Jeg tror ikke det, for alt er annerledes nå.
Mye prosessert mat.
Med bønner og ris ville han blitt 100 år. Er ikke det bedre?
Vel, jo. Men barn er ikke interessert i ris og bønner.
De liker ting som frokostblanding
som ikke er like næringsrikt som ris og bønner.
Vil du ha litt, bestefar?
Vil du ha litt?
-Om du vil ha. -Én.
For å smake. Takk.
Han vil ikke ha ris og bønner eller egg. Han vil ha kjeks.
Det er hjerteskjærende å se forandringene i Nicoya.
Man kjører til byen, og det første man ser er gatekjøkken.
De selger potetgull, brus og godteri.
Det erstatter den geniale livsstilen,
kostholdet som har produsert de lengstlevende menneskene,
og nå blir stedet som moderne samfunn overalt.
Siden jeg fant sonen, har den krympet til en femdel av opprinnelige størrelse.
Etter noen beregninger
kan den blå sonen være borte innen en generasjon.
Og i Okinawa er det enda verre.
Da jeg dro dit i 1999 var stedet kjent for å produsere
de lengstlevende og sunneste menneskene i historien.
Men i dag har dette fenomenet nesten forsvunnet helt.
Okinawa har nå den høyeste frekvensen av fedme
enn noe annet område i Japan.
Men den gode nyheten er at vi har funnet visdommen.
Vi har planen som kan få frem den levetiden.
Og jeg ble besatt av det.
Jeg lurte på
om jeg kunne lage en ny blå sone?
Serien ønsker å underholde og informere,
ikke å gi medisinske råd.
Rådfør deg alltid med lege når det gjelder personlig helse
eller før du forandrer kosthold, trening eller livsstil.
Tekst: Kjetil Almås