Jeg vil fortælle om den person,
der ændrede hele min tankegang i forhold til blå zoner.
En mand, der boede på Ikaria, Grækenland, ved navn Stamatis Moraitis.
Der er han.
Som ung mand forlader Stamatis Ikaria og flytter til USA,
fordi han vil skabe et liv for sig selv.
Han arbejder hårdt og får et job som maler og tjener hurtigt penge.
Han tjener nok til at købe en Chevrolet,
han gifter sig med en græsk-amerikaner og køber et hus i forstæderne.
Han får et par børn og lever et skønt, amerikansk liv.
Men da han er 66, oplever han at være stakåndet.
Han tager til tre læger, som alle giver samme diagnose.
"Terminal lungekræft. Du er nok død inden for seks måneder."
Han siger til sig selv: "Jeg kan blive begravet i USA,
eller jeg kan blive begravet i Ikaria, mine forfædres land."
Så han og hans kone flytter til Ikaria for at dø.
Men i de seks måneder indånder han luften,
drikker den ikariske vin.
Han taler med sine venner igen,
og han går ud og planter en vingård.
Og han tænker:
"Jeg er ikke i live til at se de her druer, men det er min kone,
og min kone vil tænke på mig, når hun høster de druer."
Der går flere måneder, så et år og flere år.
Hvordan går det? Dan Buettner, godt at se dig.
Tak.
Jeg troede, du ville se gammel ud.
-Jeg er gammel. -Men du ser ikke gammel ud.
35 år senere, da jeg møder ham, og han er 102,
er han ikke kun i live, men høster alle druerne.
Jeg spurgte ham: "Hvad er din hemmelighed?"
Han trak på skuldrene og sagde: "Jeg ved det ikke!"
"Jeg glemte vel bare at dø."
Stamatis begyndte ikke at motionere mere eller på et nyt lægemiddel.
Han gjorde ikke noget bevidst for at blive sundere.
Han ændrede bare sit miljø.
Jeg tror på, at hvis du er overvægtig og usund i USA,
er det nok ikke din skyld.
Vi har udviklet den meste fysiske aktivitet ud af vores liv
med mekanisk udstyr.
Du kan kun gå et par skridt,
før du støder ind i småkager eller chips eller sodavand.
Og vi er genetisk designet til at ønske fedt, salt og sukker
og hvile, når vi kan.
Vi udviklede os i et miljø med modgang og knaphed,
og nu bor vi i det her miljø med lethed og overflod.
Vi er for det meste ofre for vores miljø.
Og det fører til en større idé, at hvis vi ønsker et sundere USA,
skal vi forme vores miljø, som miljøerne er
de steder, der giver de længstlevende personer,
altså de blå zoner.
LEV TIL DU BLIVER 100: DE BLÅ ZONERS HEMMELIGHEDER
Efter at have udforsket alle de blå zoner,
hvor jeg har samlet tusindvis af siders research
og fået mange års observationer…
Selvom de her steder er forskellige,
kan du se et mønster.
SARDINIEN
Uanset hvor du tager hen i verden, hvor der er lang levetid,
ser du de samme ting igen og igen.
De motionerer ikke rigtig.
Hver gang de skal på arbejde eller til en ven eller spise ude, så går de.
De har haver,
hvor de udfører blide, fysiske aktiviteter med lav intensitet.
Ingen mekaniske bekvemmeligheder ordner huset eller haven for dem.
De bevæger sig naturligt,
og jeg tror, de får langt mere fysisk aktivitet,
end de ville få i fitness.
Det er nøglen til sundhed. At bevæge sig hurtigt.
Se der!
De har det rette livssyn.
De lider af samme stressfaktorer som os,
men de har hellige daglige ritualer,
så de kommer af med den stress og betændelsen, der følger med.
Overordnet set har jeg sindsro.
Bekymring gør intet for dig.
De tilhører et trosbaseret lokalsamfund, og de dukker op.
De tager lure.
De holder happy hour.
De har også et ord for formål.
Okigawanerne har ikigai.
Costaricanerne har plan de vida.
Men de ved, hvorfor de vågner om morgenen,
og de bruger deres gaver hver dag.
LIVSSYN
Når det gælder mad er pointen,
at de nyder at spise lækker mad.
Størstedelen er plantebaseret mad,
såsom fuldkorn,
grøntsager,
knolde såsom søde kartofler,
nødder.
Bønner er hjørnestenen for lang levetid-diæterne i verden.
Og den gode nyhed? Der er lidt vin.
Hvad er den bedste te til dagligt?
Vin.
Det handler også om, hvad de ikke spiser.
Okigawanerne har et genialt mundheld:
"Hara hachi bu,"
som minder dem om at stoppe, når maven er 80 % fuld.
De spiser med familie.
De udtrykker taknemmelighed før måltider, og de sætter farten ned,
fordi de taler med deres mad,
så de overspiser ikke tankeløst.
MED MÅDE SPIS KLOGT
Forbindelsen er vigtigst.
50 % af formlen bag lang levetid er nok, at de sætter familien først.
De holder deres aldrende forældre nær
i stedet for at sende dem på plejehjem.
De investerer i deres partnere og ægtefæller, så de bliver sammen,
og de investerer i deres børn, så de ikke sender dem på plejehjem.
Og de er særligt opmærksomme på deres tætte omgangskreds.
Okinawanerne kalder det en moia,
men det er en vennekreds, du investerer i for livet.
At have de rette venner er den store hemmelighed,
der hjælper dem i blå zoner med at gøre det rigtige
og undgå det forkerte,
så de ikke udvikler en sygdom, der vil forkorte deres liv.
FORBINDELSER
Så jeg ved, uden tvivl,
at fællesnævnerne i alle fem blå zoner fungerer!
Nu havde jeg brug for en chance for at bevise det.
Efter borgmesteren kan du tage over…
Super.
-Okay? -Super.
Okay. Er I klar?
ALBERT LEA BY MINNESOTA
Målet med projektet er at give yderligere 10.000 år forventet levetid.
Det lyder som et stort tal, men hvad betyder det?
Målet er at give deltagerne i Albert Lea
to år ekstra forventet levetid.
I 2009 begyndte jeg at tænke,
om jeg kunne tage idéerne, jeg lærte om i de blå zoner,
bruge dem i USA,
og få implementeret dem i et lokalsamfund, der havde brug for dem?
Jeg kontaktede de bedste eksperter. De sagde: "Hvis du vil skabe en blå zone,
så start med en by på 20.000 personer."
Det er nok til, at der er et rådhus.
Vi valgte en by med 18.000 indbyggere ved navn Albert Lea i Minnesota.
Som de fleste små byer
havde den stort set samme sundhed som resten af USA,
men den havde rammerne for en smuk by.
Jeg husker vores første dag der.
Jeg samlede byens ledere i et rum og lavede en præsentation.
De vil se yngre ud og føle sig yngre.
De bør leve længere, men også få færre tilfælde af hjertesygdom.
Og folk var forvirrede.
Jeg svedte, for jeg tænkte: "De forstår det ikke."
Er der nogen spørgsmål?
Men jeg husker den lokale forsikringssælger,
en høj fyr,
og han rejste sig og sagde: "Byen har brug for det her."
Og Bob Graham, en anden gæv fyr,
som var ældre, sagde: "Ja, vi skal få det til at ske her,"
og når først de ledere siger det, falder det på plads som dominobrikker.
BLÅ ZONER-PROJEKTET START - SOMMER 2009
Vi udviklede den sande vitalitetstest
for at beregne folks forventede levetid.
Vi hørte om folks BMI, hvad de spiste
og mange af deres andre sundhedsvaner,
hvilket gav os et udgangspunkt.
Og så begyndte vi metodisk at ændre deres miljø lidt efter lidt.
Jeg rejste i de fem blå zoner, så jeg vidste,
hvad de længstlevende gjorde for at leve længe.
De spiste klogt. Bevægede sig naturligt.
De havde det rette livssyn og skabte forbindelser.
Men den store idé var at bruge disse idéer i praksis.
Først prøvede vi moia-idéen.
Vi samlede folk i Albert Lea sammen og inddelte dem i små grupper.
Og jeg anede ikke, om det ville virke.
Jeg udfordrede dem: "De næste ti uger
skal I gå sammen."
Og et par år senere fandt nyhederne ud af,
at næsten halvdelen af alle de venskaber hang ved,
takket være de moai.
Alice, havde I mødt hinanden uden den her gå-gruppe?
Nej, det tror jeg ikke.
-Helt nye venskaber? -Ja.
Alle de blå zoner har et ord for formål.
Loma Linda lærte os styrken ved frivilligt arbejde.
At tage os af andre.
Vi arrangerede straks muligheder for frivilligt arbejde.
De, der laver frivilligt arbejde, har mindre hjertesygdom. De vejer mindre,
og de har målbart lavere sundhedsomkostninger.
Så implementerer vi madændringerne,
og vi får sundere supermarkeder
og sundere restauranter.
Og endelig var der en skøn hovedgade, som var ved at dø lidt,
og af de fire nabolag, der var i Albert Lea,
havde ingen af dem en tydelig vej mod centrum.
Så sammen med byen gjorde vi det nemmere at gå og mere beboelig.
Vi byggede cykelstier.
Vi lagde gangstier om en sø i nærheden, og vi byggede fortove,
så folk fra næsten alle nabolag i Albert Lea kunne gå ind til centrum.
ET ÅR SENERE
Vi lavede vitalitetstesten for anden gang,
og vi så, at den forventede levealder gik op med mere, end vi havde troet,
og det skabte en masse spænding,
så der kom tv-stationer fra hele landet.
I gjorde det bedre end forventet. I håbede at give folk to år mere,
og I har givet…
-3,1 år. Det er fantastisk. -3,1 år!
ALBERT LEAS SUNDHEDSINDSATS KALDES EN SUCCES
MINNESOTA-BY BLIVER SUND, TILFØJER LEVEALDER, SAMMEN
FORLÆNGER INDBYGGERES LEVEALDER
Nu vidste vi, vi kunne lave en blå zone i en lille amerikansk by,
men kan det virke for en nation?
Det førte mig til den anden side af jorden,
hvor jeg fandt en ø, hvor der var en vision for en fremtidig blå zone,
en blå zone 2.0.
Singapore er et fabrikeret samfund.
Der er denne lille ø i Sydøstasien,
kun omkring 48 km lang og 26 km bred.
Det er et komplekst bysamfund
fyldt med futuristiske skyskrabere og 5,8 millioner indbyggere.
Men det producerer ikke kun de gladeste indbyggere i verden.
Det er også en af de rigeste.
Og det ekstraordinære er, at går du over en generation tilbage,
er Singapore stort set en fiskelandsby med lav forventet levealder.
Nu viser en global undersøgelse,
at de har den sundeste forventede levealder i verden,
hvor en person kan leve sundt uden sygdom eller handicap.
Dr. Chow, lad mig spørge dig,
vi er her i Singapore,
fordi undersøgelser viser, at folk her
har den længste sunde forventede levealder i verden,
og vi tænker, du er det perfekte eksempel på det.
Du er 93 år gammel, og du opererer stadig. Du laver stadig kalligrafi.
Hvordan forklarer du den utrolige livskraft?
Jeg forventede ikke, at jeg ville leve så længe.
Jeg nyder arbejdet.
Jeg behandler patienten og føler glæde.
Hvad har vi gang i her?
-Vi tjekker dit blodtryk. -Okay. Jeg skal…
-Udmærket! -Godt! Hvad står der?
112 over 80. Det er meget standard.
-Godt. -Ja.
Hvis jeg ville blive 100,
hvilket råd ville du så give mig?
-Vi skal arbejde hårdt hver dag, ærligt. -Ja.
Arbejd hård, vær ærlig.
Og det vigtigste af alt, ydmyghed.
-Ydmyghed. -Det er ikke nemt.
Jeg hørte, du er en god tennisspiller. Jeg fandt ud af, at af alle sportsgrene
har tennisspillere den højeste forventede levealder.
Er det for tennis?
Nej, det er for karaoke.
-Nå, karaoke? -Ja.
Utroligt. Du er god til alt.
Jeg brugte mere end 20 år på at finde de her blå zoner,
og i de fleste af dem har kulturen eksisteret i hundrede eller tusind år.
Men her i 1960'erne var den forventede levealder 20 år mindre end i dag.
Hvordan har Singapore opnået det?
Vi har ikke naturressourcer.
Folk er vores naturressource.
Politik handler om at forbedre folks liv.
Derfor har vi i Singapore meget hårde domme for narko
og for dem, der går med våben,
så vores folk ikke frygter for deres sikkerhed,
men det er ikke kun det.
Der er et mundheld i det offentlige.
"Politik er implementering. Implementering er politik."
Singapore er baseret på tilskyndelser.
Der er en krig mod diabetes i Singapore.
Folk spiser for meget sukker. De spiser den forkerte mad.
Så hvad gør vi? Hvad gør Singapores regering?
De prøver at få dig til at hjælpe dig selv.
I forrige årtier var Singapores madkultur ikke særlig sund.
De spiste junkfood.
Der var meget olie og sukker i maden.
Men de var i stand til at ændre deres miljø,
så det var nemmere at træffe det sunde valg.
Brune ris er for eksempel meget sundere end hvide.
Brune ris indeholder flere fibre, så de støtter brune ris økonomisk,
så det er billigere og mere populært.
Sodavand og sukkerholdige drikke,
som er kilde nummer et for raffineret sukker i de fleste diæter.
Singapore indgik en aftale om
at sætte et loft over sukkerindholdet i sodavand,
en idé ville være uhørt i et land som USA.
Og de skabte et program for sælgere eller kræmmere, som de kalder dem,
der skulle lave skilte, hvis de tilbød sundere mad,
for at spore de kunder, som ønskede et sundere valg.
Så de skaber det her miljø,
hvor de gør det sådan,
at det sundere valg er det uundgåelige valg.
Det er det tættest befolkede land i verden.
Vi kører i myldretiden, og trafikken er ikke slem.
Ja, fordi bilerne koster meget.
Den her bil koster omkring $100.000 i USA.
Hvad koster bilen i Singapore?
$250.000.
-Så to en halv gange så meget. -Netop.
Og man skal betale for retten til at køre, ikke?
-Ja. -Hvad koster det?
I dag koster det omkring 100.000 singaporeanske dollars.
For et stykke papir. Ikke en bil.
Jeg hører om det og tænker:
"Hvad er det kloge ved at gøre biler meget dyre?"
For at forstå det skal man kigge mod USA.
Efter Anden Verdenskrig var vores økonomi så stærk,
at vi byggede nye huse rundt om byerne.
Og for at komme til forstæderne byggede vi motorveje.
Og folk skulle køre længere, og vi skabte en afhængighed af biler.
Den amerikanske drøm var at få et hus, en have og en bil
og køre til dit job i storbyen.
Og prisen er, at gaderne, som engang var designet til fodgængere,
nu blev udvidet for at lave flere spor til biler.
I dag bruger vi omkring dobbelt så lang tid i biler,
som vi gjorde i 1980'erne.
Det her er godt for bilforhandlere og fastfoodrestauranter,
men vi købte også ind på det.
Da Singapore blev større, opstod der et lignende problem,
idet befolkningen voksede på den lille ø.
Hvis alle havde to biler,
så der var ti millioner biler på det lille stykke jord,
hvordan ville det se ud?
En trafikprop.
Ingen kommer nogen vegne!
I USA ejer cirka 80 % biler,
og her er det omkring 11 %.
Men du ser ikke folk have problemer med at komme omkring.
Offentlig transport er lettilgængelig.
Hvor end du bor,
kan du på ti, 15 minutter gå til en togstation.
Singapores offentlige transport er så udbredt og tilgængelig,
at den benyttes af næsten halvdelen af befolkningen
til dagligt sammenlignet med USA, hvor gennemsnittet er 5 %.
Folk kommer hen til togene ved at bruge cykelstierne
og beskyttede gangstier betalt af bilafgifterne,
og de går ofte igennem en af øens 350 parker.
Her er der statsstøttede træningsprogrammer,
der opbygger sammenhold og venskab,
og det hele udspringer af at tilgodese mennesker og ikke biler.
NG BEE KIA ALDER 77
Har du altid været i så god form?
Jeg kom fra Hong Kong, hvor der ikke var sportsfaciliteter.
NGAI HIN KWOK ALDER 73
Da jeg kom til Singapore, så jeg sportsfaciliteter overalt,
så jeg øvede mig med stangen.
Der er et fitness-hjørne i alle hjem.
Og regeringen opfordrer os til at motionere.
Hvordan kommer I omkring? Ejer I biler?
Jeg går til metrostationerne. Og når jeg skal handle, går jeg.
Jeg arbejder nemlig stadig.
Hvor mange kilometer går du dagligt?
Over 10.000 skridt.
Det er næsten 6,5 km, som nok tager halvanden time.
Du får tre gange så meget motion ved bare at leve dit liv,
som når du træner.
Vi er meget heldige.
Noget andet interessant er,
at over 80 % i Singapore ejer deres eget hjem.
Og så passer de bedre på det.
De investerer i naboerne, så fællesskabet er bedre.
Et exceptionelt eksempel er Kampung Admiralty,
et billigt, statsstøttet boligprojekt.
Det er designet til, at borgere over 55 har deres eget hjem.
Det er en kampung, som betyder "landsby" på malajisk.
Teamets vision var, hvordan skaber vi en kampung her?
Konceptet er en clubsandwich. Vi ville…
-En clubsandwich? -Ja, det er det.
Vi vil have alle beboerne lodret. Ja.
Øverst oppe, lejligheder for de ældre.
Vores tagetager er landskaber.
Det hjælper de ældre med at forblive aktive.
Andet lag er det her lægecenter.
Det nederste lag er en offentlig plads,
hvor folk har plads til at interagere med hinanden.
De andre beboere
strømmer altid igennem bygningen for at tage toget.
Det er nemt at ankomme med offentlig transport?
Så I presser dem ikke sammen, men I puffer dem sammen.
I skaber et sted, hvor de vil støde ind i hinanden.
Korrekt.
Når jeg tænker på Costa Rica eller Okinawa eller Sardinien,
ser jeg folk bo i en landsby.
De er tæt på naturen.
De gamle og unge snakker sammen.
Der er et center, hvor du kan finde et sted at spise.
Det er helende,
men det kan være svært at kvantificere det videnskabeligt.
Der har været en undersøgelse, der har vist,
at de afslappede sociale interaktioner, vi har i løbet af dagen med postbuddet,
men personen, du møder ved busstoppestedet, med baristaerne,
er bedre til at forudse lang levetid end diæt og motion.
Og det, folk overser,
er, at ensomhed er en funktion af vores miljø.
Fordi miljøet er ikke som førhen.
Vi bor et meget urbaniseret sted,
og vi skal skabe en prototype for nutiden og fremtiden.
Længe før jeg går på pension,
siger de, at noget du ikke skal gøre
er at sidde ned og konstant se tv.
Så bliver du en sofakartoffel.
Jeg ved, at jeg skal holde både min krop og sind aktivt,
gå ud og snakke med mennesker.
Det elsker jeg.
Og så… Fordi ingen mand er en ø, vel?
Du skal være sammen med mennesker
for at være lykkelig.
For så kommer vi til det næste element.
Hvis du ikke er lykkelig, kan du ikke leve længe.
Ingen pointe i at bo alene.
Uden at tale med nogen.
-Bor du her med din familie? -Ja.
Tror du, at det, at du bor sammen med din familie, hjælper dig med lang levetid?
Helt sikkert, ja.
De er glade for, at jeg er her, og jeg er glad for at være her.
Med mine børnebørn udnyttede jeg muligheden for
at give dem undervisning i matematik, fordi jeg…
-Du er deres lærer? -Jeg er ret god til matematik,
og til gengæld hjælper de mig med computeren,
for jeg er en computer-idiot.
Computer-idiot? Skønt. Så det går begge veje.
Ja.
To, ikke? Nu bliver det 2-tal til seks,
fordi det er gange tre.
Hvordan hjælper din far…
Han hjælper med mine yngre børn,
da jeg stadig arbejdede på fuld tid. Nu er jeg på deltid.
Han hjalp mig med at få de to yngste hjem, da jeg arbejdede sent.
Han gav dem god morgenmad,
for jeg tager tidligt afsted og skynder på dem.
Han sørger for morgenmad,
før han sender dem i skole for mig.
Jeg er den strenge mor. Jeg er…
-Tigermor? -Jeg er pind-moren.
-Han er gulerods-morfaren. -Det elsker jeg!
Han siger: "Hvis du laver matematik og svarer rigtigt, får du en dollar."
Det elsker jeg.
Tror I, at når I bliver forældre,
inviterer I jeres forældre til at bo hos jer?
Det tror jeg vel, ja.
Tror du?
Da grundlæggerne begyndte at bygge Singapore,
var vi en ung nation.
Der var flere unge end gamle.
Men idet samfundet modnedes,
blev lang levetid og alder et problem.
Nu har vi et ældreproblem på vej.
I 2030 vil 25 % af vores befolkning,
en ud af fire, være over 65.
Det betyder, at vores sundhedssystem bliver presset.
Vi prøver at håndtere det her problem.
Regeringen har leget med idéen,
hvordan vi får børn til at passe deres forældre.
Singapores regering har en politik ved navn Proximity Housing Grant,
som opfordrer familier til at bo i nærheden af hinanden.
Du får en pose penge,
hvis du som forælder vælger at bo nær din søn eller datter,
eller hvis din søn eller datter vælger en lejlighed
i en offentlig bolig nær dig.
Hvis børn passer deres forældre,
betyder det, at folk ikke bliver så syge.
En undersøgelse, Ældes Alene i Amerika, viste, at for 100 år siden
flyttede 70 % af amerikanske enker og enkemænd ind hos deres familie.
I dag bor næsten samme andel af enker og enkemænd alene.
Singapores Proximity Housing Grant
lykkes med at bekæmpe den trend.
Mellem år 2015 og 2018 oplyste Housing Development Board,
at omkring 11.000 husstande
har købt lejligheder nær deres forældre eller gifte børn
med hjælp fra Proximity Housing Grant.
I USA, når en ældre forælder kommer på et plejehjem,
falder deres forventede levealder med to til seks år.
Så der er noget genialt ved den her idé,
nemlig at du ikke tvinger mor og far til at bo hos dig,
men du tilskynder dem at bo i nærheden,
som ikke kun er godt for familien, men det forhøjer den forventede levealder.
Hvis man kigger på sociale medier om lang levetid,
i hvert fald i USA, handler det om anti-aldrings-lægemidler
og kost og motionsprogrammer.
Men USA er det mest velhavende land
i verdenshistorien.
Men tre fjerdedele af os er overvægtige eller fede.
Lykkeniveauet er faldet. Forventet levealder er faldet.
Er det, Singapore gør nu, skalerbart?
Kan USA for eksempel…
Jeg siger ofte, at Singapore er sui generis, unik.
Vi er en lille nation.
Det er en bystat, så det hjælper.
Byen kan indgå frihandelsaftaler.
Den kan forhandle.
Men nogle ting kan måske lånes.
Først skal man have en vision og en lyst og mål for øje.
Så skal man have folk, der investerer i
at give sunde liv,
sunde familier.
Hvordan skaber man det offentligt-private partnerskab?
Hvis man kan fortælle amerikanerne:
"Jeg kan hjælpe dig med at mindske dine sundhedsomkostninger."
Så er den halve kamp allerede vundet.
Et økonomisk argument for at gøre noget godt for mennesket.
-Ja. -Det er en stærk idé.
Singapore lærer os, at man kan lave enorme forandringer for hele befolkninger.
Og jeg tror, at det stærkeste værktøj til
at forme sundere miljøer er politik,
og det er noget, USA skal lære.
Vi skal identificere de gode politikker og implementere dem.
Efter jeg viste, at en blå zone kunne fungere i en lille by, Albert Lea,
ville jeg skalere det.
Og vi opdagede, at forsikringsselskaber
og hospitaler og private fonde
var villige til at investere i at gøre byerne sundere.
Vi kunne tage Albert Lea-projektet
til strandbyerne i Los Angeles til hele Iowa.
Blå Zoner-projektet udruller nemmere måder at være sund på, hvor du bor.
Men det var først i Fort Worth, Cowtown,
at vi viste, at det her kunne fungere hvor som helst i USA.
Vi mødtes med borgmesteren, byrådet, forstanderne for skoler…
Andelen af overvægtige børn i Fort Worth er faldet med 6 %.
En Gallup-undersøgelse af USA's sundeste by erklærer:
"Cowtown ændrer indstilling."
Og efter fem år udregnede Gallup, at vi sparede den by for mere
end en kvart milliard dollars om året i sundhedsudgifter.
Så jeg indså, at hvordan vi anvendte blå zone-viden
er ti gange vigtigere end at have fået den viden.
Blå Zoner-projektet er gået ind i lokalsamfund,
som er interesserede i at skabe et bedre miljø.
Vi er her i South Phoenix og lancerer et Blå Zoner-projekt.
Ethvert Blå Zoner-lokalsamfund begynder med at lytte.
Næste skridt er permanente
eller semipermanente ændringer i omgivelserne.
Jeg vil gerne høre, hvor vi i jeres nabolag
kan gøre det bedre for mennesker, så det sunde valg er det nemme valg.
Vi havde en masse eksperter,
og først lavede vi en vurdering.
Jeg synes, de er det bedste team i USA.
Jeg vil udfordre jer
til at fortælle os, hvordan vi højner lykke-niveauet,
højner den forventede levealder.
Vi har et åbent område. Hvad skal vi gøre med det?
Lav en park!
Et sted hvor lokalsamfundet kan samles,
hvor der kan være haver. Der kan være fælleshaver,
som gør det muligt for dem at værdsætte sundere mad,
men det skal folk lære. De skal have frøene,
og der skal være en, der opfordrer til den slags.
Du har kun ét valg, nemlig at gå ud på en travl gade
Folk går ikke.
Førhen var det en primær rute.
Den skulle klare 40.000 biler, inden der var motorveje.
I dag oplever den ikke i nærheden af den trafik.
Vi kunne fjerne alle vejbaner undtagen en i hver retning,
så fortovene bliver brugbare.
Byer har stor magt.
Hvis du har klare mål,
kan de foretage totale forandring på blot en håndfuld år.
Inden for de næste ti år kan USA blive en blå zone.
Vi skal bare flytte fokus fra at tænke,
at vi overbeviser 330 millioner til at ændre deres miljø.
Forestil dig et samfund, hvor den billige, mest tilgængelige og lækre mad
er plantebaseret mad.
Forestil dig veje, der ikke kun bygges til biler,
men også til mennesker.
Hvor det er nemt at få forbindelser og socialisere,
hvor folk arbejder mod deres formål hver dag.
Det er alt sammen noget, som er opnåeligt ifølge blå zoner.
Vi har en ny linse,
hvor vi kan se, hvordan vi skaber sundhed og velvære i vores land,
en oprigtig opskrift på lang levetid.
Men i sidste ende er den store åbenbaring,
at de samme ting, der hjælper os med at leve et langt, sundt liv,
er de ting, der gør livet værd at leve.
Serien er designet til at underholde og informere,
ikke give medicinske eller sundhedsmæssige råd.
Rådfør dig altid med din læge, når det gælder dit helbred,
eller før du ændrer din kost, motion eller livsstil.
Tekster af: Niels M. R. Jensen