ВИПИЙ МЕНЕ
Агов?
Хлопці?
Полювання на примар без мене?
Як ти не зрозумів, що це місце страти?
Ти не дав часу на дослідження, знову!
А вони встигли дізнатися! Вони чудово знали, куди йдуть.
Їм не доводиться ходити по бібліотеках і церквах!
Привіт.
Здоров.
- Як почуваєшся? - Нормально.
- Дякую, що дали виспатися. - Ти точно нормально?
Так, порядок. Ну а ви? Схоже, ви не знайшли ту примару.
Е ні, знайшли.
І ще 13 інших, так, Джордже?
Цілий рій.
- У нас не було ракет, так, Локвуде? - Як ви вибралися?
- Нас урятували. - Нас не «врятували».
От чорт.
Команда Кіппса?
Пихаті бездари.
Вони врятували нас, убили примар і нейтралізували джерело.
- Неймовірно. - Вони поділилися заробітком?
Ні. Хто знайшов, того і капці. Але тут річ не в тім.
Він навіть не визнає. Він поводиться, наче Комб-Кері-Голла й не було.
Договір про нерозголошення.
Так, але принаймні дав би нам знати, що йому відомо. Це неповага.
Ти й так знаєш, що йому відомо.
Але він цього не показує.
Це дратувало, бо ця брехня,
обличчя Кіппса й усе це разом…
Хочеться дивитися, як він…
вмирає.
Вибач.
Дуже довга ніч.
Скажи, що в нас є чай.
Ти розумієш, що спала 14 годин?
Хіба?
- Не пам'ятаю, як я опинилася в ліжку. - А як ми тебе несли?
- Ти була непритомна в підвалі. - Що?
Ти нічого не пам'ятаєш?
Ні, я пам'ятаю, як прибрала газети, але не більше.
У тебе немає галюцинацій, ти не чуєш голоси?
Ні.
Ні, як уже казала, я почуваюся… нормально.
До нас не записувалися. Мабуть, знов стара божевільна пані Вік.
Ти для неї недостатньо грубий. Дивися, як це робиться.
Вітаю. Пане Локвуд?
Так. Прошу, заходьте.
Ходімо. У нас порядний клієнт.
Я Себастіан Сондерс, а це моя партнерка, Памела Джоплін.
Ділова партнерка.
Ми «Екскавація солодких снів».
Розкопки могил?
Краще «екскавація і розчищення».
Я впевнений, ви вже бачили газетні заголовки.
Після стількох непотрібних смертей
ДЕПРІК вимагає, щоб ради перевіряли цвинтарі на ризиковані ділянки.
У нас зараз велика операція
на цвинтарі Кенсал-Ґрін.
- Але це круто. - Дякую.
Пем розвідує про слизькі місця ще до того, як вони починають становити загрозу.
Ми розкопуємо кістки. Вона розкопує історії.
Я шукаю в записах про поховання травматичні причини смерті,
що посилюють шанси на візитерів.
Самогубства, вбивства, раптові трагедії.
Ніколи не знаєш, коли дух активується.
Ви дослідниця?
Ви знали, що у «Фіттс» уже своя база?
Не дуже добра. Широке охоплення, але глибини в ній немає.
- Я краще продивлюся купу книжок. - Цілком згоден.
Пане Сондерс, пані Джоплін, дякуємо за ваші клопоти,
але ми займаємося особняками.
Ми не працюємо на раду.
Ви впевнені? Я чув, ви будете раді. Пробачте, схильні взятися за цю роботу.
Це не так.
Наша слухачка, наприклад, одна з найкращих у країні…
Локвуде, я можу.
Усе.
Ми можемо. Ми добра, порядна агенція,
якій потрібна робота.
Кенсал-Ґрін - найпрестижніший цвинтар у Лондоні.
Ним володіла родина Бікерстаф…
Доки одного сина не спіймали за відкопуванням трупів.
Скандал, що приніс слово «некрофілія» в побутовий вжиток.
Так, але до того клієнти були елітні.
Ви говорите про могилу в старій частині?
У престижній?
- У престижній? - Так.
Доплебейській.
Там, де збоченець викопував тіла?
Гість, що має історичне значення, був би нам цікавий.
Так, це первісна ділянка, але я не можу назвати імені.
Прихована непозначена могила, не з офіційного списку.
Її знайшла наша екстрасенсиня,
відчувши потужну нудоту, через що зрештою знепритомніла.
Те, що там знаходиться, неймовірно сильне.
У нас зобов'язання
кликати агентів на кожну могилу, у якій може міститися другий тип.
ДЕПРІК покриє витрати.
Роботу треба виконати вночі, щоб підтвердити нашу заяву.
Бюрократичне лайно, але воно додає цікавого.
Вас добре підтримають.
У нас є нічна варта, екстрасенси, охорона від мисливців за реліктами.
Кладовище вночі суттєво оживає.
То ви кажете,
схоже, що є невпізнаний другий тип у непоміченій могилі,
і ви хочете, щоб ми допомогли відкопати його вночі?
Хай буде так, пане Локвуде, хоча визнаю, що могло б звучати й краще.
Пані Джоплін,
це звучить неймовірно.
ХВИЛЯ НЕПОЯСНИМИХ СМЕРТЕЙ
ПРИВИДИ ХОДЯТЬ СЕРЕД НАС
ДОТИК ПРИВИДУ ВБИВАЄ
СМЕРТІ
КОМЕНДАНТСЬКУ ГОДИНУ ПОСИЛЕНО
ЕКОНОМІЧНИЙ ШОК
ЗАЛІЗО, СРІБЛО, СІЛЬ: НАЙКРАЩИЙ ЗАХИСТ
БІРЖА ТЕХНОЛОГІЙ
ЗА РОМАНАМИ ДЖОНАТАНА СТРАУДА
МОЛОДЬ ВІДЧУВАЄ ПРИВИДИ
СМЕРТІ
«ПРОБЛЕМІ» УЖЕ 50 РОКІВ
АГЕНЦІЯ «ЛОКВУД & К°»
Так, треба пильнувати. Не попадемося мисливцям за реліктами.
Хто дає цим козлам роботу? Я не розумію.
Вистачає багатих покидьків, що хочуть ганьбити своїх знайомих.
Яка гидота.
Це не дивно.
Джерела цікаві й нелегальні. Поєднайте - ось вам і чорний ринок.
Вони безжальні. Мисливці за реліктами - негідники ще ті.
Я знаю один чудовий виняток,
але більшість із них уб'є тебе не вагаючись.
Так що побачиш такого - тікай.
Ці майже такі само божевільні.
Хто вони?
Культ привидів.
Гадають, що треба не битися з гостями, а вітати їх.
Це перетин шумних, злих і навмисно тупих на діаграмі Венна.
Це так мило.
Вибачте, сьогодні без автографів. Однак дякую.
ІСТИНА ЗНАХОДИТЬСЯ ЗА МЕЖАМИ
Це було жахливо.
Звикнеш. А ось це мені не подобається.
Я знаю, що тут більшість мертвих добре мертві, але…
Відчувається територією ворога.
Господи.
Як він і сказав, цвинтар уночі буквально оживає.
Хто всі ці люди?
Це охорона.
І копачі могил.
Чесні хлопці. Найпорядніші.
Ти з ними ніколи не говорив.
Вони страшнуваті.
Нічна варта. Найнижча платня, найменші очікування від життя.
Їм треба об'єднатися. Я їм сто разів казав.
Це могла бути я.
Але, на щастя, не ти.
- Ти працювала з екстрасенсами? - Ні. А що?
Це по суті слухачі, надто налякані або надто розкішні для рапіри.
Принаймні ці. Екстрасенси Гайґейту.
- Це повна неповага. - Іди напиши про це вірш.
Ви підписали контракти!
От козел.
Ризик - це те, за що я вам плачу.
Пане Локвуд, саме вчасно.
Ці баламути не дають командам працювати.
Тут небезпечно, ви знаєте. Це не ризик, а самогубство.
Навіть я відчуваю. А я не можу чути гостей уже 35 років!
Саме тому ми найняли цих агентів,
найкращих з найкращих, щоб вони розібралися із ситуацією.
А де форма? Де наглядач?
Ми з командою відмовляємося працювати біля тієї могили, поки не стане безпечно.
Нам там погано.
Не звертайте уваги. Ходімо.
Пане Сондерс, якщо дозволите, хвилинку…
Я їм не довіряю.
Доброго вечора, пані та панове.
Мене звати Ентоні Локвуд, агенція «Локвуд & К°»,
і сьогодні ми з командою тут, щоб допомогти вам усім.
Запевняю, ваша безпека - наш першочерговий пріоритет.
Приведіть нормальних агентів! Приведіть «Фіттс»! Чи «Ротвел»!
Пане, не хвилюйтеся, ми найкращі агенти Лондону.
Ви про нас не чули лише тому,
що ми працюємо не заради оплесків чи уваги.
Ні, ми працюємо розсудливо та якісно.
Я впевнений, що ніхто не знає це кладовище краще за вас.
Тож ми нічого не робитимемо без вашої консультації.
І пані, очевидно, ви пережили щось жахливе.
Будь ласка, відпочиньте,
а коли ви з командою почуватиметеся в силах,
у вас буде моя повна увага.
Добре.
Сондерсе.
Якщо ми станемо відомими, він буде абсолютно нестерпним.
Пробачте за це. Мені зараз бракує працівників.
Джоплін зарилася з головою у звіти коронера.
Незвичний у вас стіл.
Джоплін каже, це катафалк. Хтозна, що воно робить.
Це ліфт, що відправляє труни в катакомби.
Я такого зазвичай не кажу, але вам не варто подавати на ньому печиво.
Що є, з тим і працюю.
- Так, підпишіть. - То що був за інцидент?
Копачі помилилися із часом. На заході сонця побачили розриту труну.
Хтось помітив гостя?
Екстрасенси розповідають плутано.
Але всі кажуть, що хворі і їм потрібно полежати.
Ваше покоління безхребетне.
- Кажете, труна була розрита? - Так, але не відчинена.
Це ваша робота.
Ви туди підете самі.
Я туди нікого не пущу, доки не стане безпечно.
Я не можу ризикувати.
Ви казали, нас підтримають. Ми не так домовлялися.
А якщо там мисливці за реліктами? Або ще активні гості?
Якщо хочеш поскаржитися, просто заповни відповідні папери.
- Я більше нічого не заповнюватиму. - Як хочеш.
Та контракт ти підписав.
Ми не мали бути тут. Ми маємо бути на перших шпальтах.
Локвуде, працюймо.
Ходімо.
- Вони тікали поспіхом. - Гаразд.
Готові?
Смертного сяйва немає.
Нічого не видно.
У вас щось є?
Ні.
Якась… вібрація.
Клас.
Джордж робить перший огляд. Прикривай його.
Я роздивлюся навколо. Не барімося.
На позиції.
Обережно.
Воно знає, що ти там.
Труна розташована нерівно. І не так глибоко, як має бути.
Поспішне, незаконне й дуже аматорське поховання.
Воно того часу, що й усі.
Боже…
Чому воно не згнило?
Тримайте світло!
Ця річ сильна. Мені зле.
Джоплін іде.
Не підпускай її.
Усе добре? Себастьян сказав, що відправив вас без допомоги.
Я можу лише вибачитися.
Люсі.
Люс?
Що таке? З тобою все добре?
Де моє світло?
Тут. Я з тобою.
- Ця труна з заліза. - Виходь звідти.
Отже. Труна із заліза,
але поховання було задовго до Проблеми.
То що в ній таке, що потребувалося ув'язнити?
І звідки тоді знали, як це робити?
- Треба перегрупуватися, дослідити… - Ніколи.
У труні діра. Її треба відчинити й нейтралізувати джерело. Люсі, ти як?
Нормально.
Лише… Ви чуєте цих мух? Що це?
Ні. Але на мене сильно накочує нудота.
Ходімо до труни. Я тебе захищу. Розберися з тим, що всередині.
Люс, хапай сітку.
Люсі.
Люсі!
- Що таке? - Зберися!
Не відволікайся. Неси сітку.
От лайно!
Алло? Можна мені підмогу?
Так! Допоможіть!
Це взагалі не труна. Тут є двері.
Той, хто там є, виходить через щілину.
- Так гучно! - Люсі, чекай!
- Не зрушує. - Припиніть це!
Припиніть це…
Джордже!
Люсі!
Запечатуй!
Ось і кавалерія. Нарешті.
Боже.
Тепер безпечно. Ми нейтралізували.
Гаразд, далі ми займемося.
- Люсі, усе добре? - Так, народ.
Так, усе добре. Просто так сталося.
Джордже, а ти?
- Джордже? - Так, я тут.
- Що це було? - Не найкраща наша година.
- Але ми його запечатали, тож… - Хіба?
Я досі почуваюся дивно. Я…
Ви чуєте мух? Я чую і…
Я не знаю. Шуму забагато.
Що це було з ним? Якась прикраса? Дзеркало?
Я не знаю. Воно було чорне, але в тій чорноті було щось іще.
Я не бачив прямо, але воно наче дивилося на мене.
Це б пояснило залізну труну.
Воно пробуло там понад 100 років, задовго до початку Проблеми.
Забобонні завжди любили срібло й залізо.
- І йому стріляли в голову. - Це не наша проблема.
Робота є робота, і вона зроблена,
нехай ДЕПРІК тепер усе підчистить.
Бачите?
Треба було лише попрацювати.
Хіба так важко? Гарна робота, пане Локвуд.
Ходімо, заповните кілька форм, видам платню.
- Чудово. - Молодці.
- Наглянь за Джорджем. - Так.
Погано, що я відчуваю натхнення? Пробачте.
Просто так добре бути в гарній команді.
Я можу поставити вам кілька питань?
Мені потрібні будь-які подробиці для розпізнання тіла.
Даруйте, я на одну секунду.
Нічого, я відповім.
- Ви впевнені? - Так, питайте.
- Ось. - Чудово, дякую.
Здається, тут ще одна форма…
Де вона?
Для ради, ось тут.
Люсі.
Люсі!
Він називав моє ім'я.
Він до мене говорив. Ця річ називала моє ім'я.
- Це мені. - Дякую.
З вами приємно мати справу.
Джордже, не перетинай ланцюг.
Із чого нам почати це досліджувати?
А об'єкт, який ви там побачили, мав якісь визначні риси?
Я не зміг добре роздивитися.
Ні! Джордже.
Сітка!
Джордже!
Люсі!
Зроби це.
Гаразд.
Ти до мене говорив.
Ти.
Підійди.
- Дякую. - Ти говориш.
А ти чуєш.
Ні, я божеволію.
Ні, ти прозріваєш.
- Мені було так самотньо. - Але це справжня бесіда.
Ти третій тип.
- Так, дуже небезпечно. - Так, я знаю.
Не зі мною, а з ними, якщо вони дізнаються.
- Що? Хто? - У хлопця є секрети.
Двері.
- Що, Локвуд? - Я поясню.
Але не в цій банці.
Випусти мене.
Ні. Я не можу.
Але я маю стільки показати, стілького тебе навчити.
Повір мені.
Ні, чекай. Ні.
Де ти була?
Працювала, на цвинтарі.
- На якому? - Що?
- Ти була біля сили. - Звідки ти знаєш?
Кажи, де ти була. Кажи! Смерть наближається!
- Ти скажений! - Смерть близько!
Замовкни! Прошу, замовкни!
Ти пустив неагента в залізне коло.
Вибач.
Джоплін питала про відзнаки, і я згадав про напис на дзеркалі.
- Мені треба перекласти. - Ні, це кінець.
Якби не Люсі, ти б помер.
Є привиди, і є ми. Убивай, або будеш убитий.
Ти відволікаєшся.
Люсі втекла посеред роботи, але ти їй за таке не вичитуєш.
І до речі, це дзеркало старіше за Проблему.
Подумай про це. Хай у тебе на секунду знесе дах.
Хтозна, що воно нам розповість. Дарма ми його не взяли.
А з тобою що?
- Я сказав наглядати. - Череп.
Він щойно говорив.
І не якусь смертну петлю. Це була справжня розмова.
Зі мною.
А зараз він говорить?
Ні. Ні, слухайте, я знаю, як це звучить. Але це було.
Я кажу правду. Він називав мене на ім'я. Тому я вчора й знепритомніла.
- Люсі, це неможливо. - Неправда. Марісса Фіттс це робила.
Ось, цей клапан, повертаєш, відгинаєш, і з'являється голос.
Джордже, ти маєш мені повірити.
Він сказав, у тебе в тій кімнаті щось небезпечне. У таємній.
Ну? Є?
Бо якщо так,
це доводить, що в нас справжній тип три з інтелектом.
- І що я здуріти яка могутня! - Цинічно божевільна.
Це не просто поріз.
Його треба оглянути.
- Тобі в кров міг потрапити токсин. - Ні!
Я не отруєна, не марю і не божеволію. Джордже, подивися на мене!
Це справжнє!
Локвуде, таке стається, коли дозволяєш гратися з джерелом.
Ти спустив їй це з рук, бо тобі подобається, як вона дивиться,
а відволікаюся я?
- Не розумію, про що ти. - Ага, звісно.
Локвуде, ти маєш мені повірити.
- Ти не Марісса Фіттс. - Чому?
Бо ти не стерпиш бути Томом Ротвелом? Другим найкращим?
Боже мій. Я вгадала, так?
Бо ти знаєш, що я не брешу. І я права про те, що в тій клятій кімнаті.
Ти говориш про те, чого не розумієш.
Ти чуєш гостей краще, ніж будь-хто, кого я зустрічав,
але не говориш з ними.
І якщо ти ще раз згадаєш ту кімнату, тебе тут більше не буде.
До класифікації праця агентів була хаотичною і непередбачуваною.
Вони билися в темряві.
У цьому не було науки.
Але щойно ми почали помічати моделі поведінки, почалася категоризація.
Найслабші - тип один, сильніші - тип два.
Ви говорили, про третю, дещо спірну категорію гостей,
третій тип.
Настільки рідкісний, що ви єдина особа, яка його зустрічала.
У чому питання?
Що ви скажете людям, які не вірять у третій тип
і кажуть, що це міф?
Людям властиво заперечувати, коли вони чують нові ідеї.
Особливо настільки страшні.
Третій тип - це гість, що зухвало відмовляється іти із царства смертних.
Дух надзвичайної сили й розуму.
Він думає, відчуває і говорить, як ви і я,
але робить це на самоті та в темряві цілу вічність.
Доки не знайде живу душу з талантом комунікації.
І, наскільки нам відомо, схоже, я така одна.
Так?
Привіт.
Знаю, я схожий на Ентоні Локвуда, але я не він.
Я абсолютно кваліфікований лікар, тож…
Добре.
Бо він повівся зі мною як повний козел.
Ну.
Починайте.
Я не знаю, що мені варто…
Буде боляче.
Дякую, що попередив.
Я…
Я осиротів у шість років.
Тому…
скажу лише, що не люблю говорити про своє минуле.
А за тими дверима саме воно.
Гаразд.
І…
ти мене переконувала,
що ти одна з двох людей в історії світу
можеш говорити з привидами,
і що в нашому домі знаходиться третій тип.
Одразу дві події з вірогідністю один на мільярд.
І шанси того, що ти маєш рацію…
Знаю. Я б теж не повірила.
Це… не проблема.
Проблема в тому, що коли любиш увагу так сильно, як я,
нелегко пристосуватися до думки, що твоя справжня ціль тут -
осяювати когось іншого.
Ти мені віриш.
Так.
У всьому.
Дякую.
Ти знаєш, що я не хочу уваги?
Знаю.
Здуріти можна.
Гадаю, це робить мене непоганим активом, правда?
Я більше не зроблю цієї помилки.
Ми будемо обережні.
Обіцяю.
То що він казав?
Так.
Він казав, що відчув на мені запах сили.
Оскаженів. Тоді видав це дивне пророцтво про смерть.
- Пророцтво про смерть? - Так знаю. Як страшно, скажи?
Але здавалося, він упевнений.
Розповімо Джорджу.
Джордже?
Пробач за сьогодні.
Поговоримо?
Локвуде, де він? Зараз друга ночі.
Треба його знайти.
Негайно.
ІСТИНА ЗНАХОДИТЬСЯ ЗА МЕЖАМИ
Місце злочину. Якого біса?
ДЕПРІК НЕ ПЕРЕТИНАТИ
Каріме.
- Якого дідька ти тут? - Це не я зробив.
Це зробив хтось інший.
Ти на моєму місці злочину. І дзеркало вкрадено.
Що? Це ж щойно витягли із землі.
Я чув, ти був на розкопуванні. Було щось незвичайне?
Ні. Усе за підручником. Є підозрювані?
Поки ні.
Але вирубили 12-річну дитину з нічної варти,
тож за це обов'язково поплатяться.
- Чому з нами не зв'язалися? - Це вже не ваша справа.
На ній інша команда.
Каріме! Ми чули про ваше розкопування.
Локвуд тут? Чи він тебе вирішив кинути?
Ми тут.
Добрий вечір.
- Як справи, Кет? - Вітаю, інспекторе.
Ентоні Локвуд - і справа пішла не так.
Нічого не змінюється.
Радий бачити, Кіппсе. Уже втретє за тиждень, так?
- Вдруге начебто. - Дзеркало зникло.
- Це серйозно. - Так, згоден. І це наша справа.
Більше ні. Ми вже зробили попередній звіт.
Перше питання - чому труна залізна за століття до Проблеми?
База даних «Фіттс» підтвердила, що це дистилятор
з пивоварень кінця ХІХ століття.
Також там зазначено, що в 1886 році була трудова сварка
на заводі «Елі Гілдрю» в Кілберні.
Прошу, пане.
Ми вважаємо, цей чоловік був власником,
його вбили робітники й поховали в першому, що знайшли.
- Випадково вбитий пивовар? - Жахлива смерть, пане.
Зрозуміло, чому він неспокійний.
Дзеркало, очевидно, особиста річ, досить коштовна, щоб бути джерелом.
Хіба що Карім має кращу відповідь?
Власне, маю.
- Правда? - Так.
Ти впевнений?
Я знаю, хто цей чоловік.
Сподіваюся, Каріме.
Боббі, навіщо комусь тягти залізний дистилятор три кілометри
просто щоб поховати в ньому тіло?
Ти б це зробив, бо це залізо.
Щоб захиститися від злих духів, яких ти упокоюєш.
Але це сталося за 100 років до Проблеми, тому таке було б дивно.
Та на дзеркалі є напис. Ви ж його бачили?
Ми розбираємося. Найняли перекладача з арамейської.
Вони будуть раді, але це фінікійська.
Дуже модна серед вікторіанських окультистів.
- «Істина знаходиться за межами». - Гасло братства «Відкриті обійми».
І ще шістьох культів упродовж десятиріч,
але це найстаріше, що я знайшов. Ця смерть не випадкова.
Це багатий окультист, що випереджав час,
страчений і таємно похований
із дзеркалом, що на чорному ринку коштує цілий статок.
То це наша справа?
Якщо ви знаєте ім'я. Я ще не визначився.
У твоєму звіті є щось про доктора Едмунда Бікерстафа?
Його родині належав цей цвинтар.
Едмунд Бікерстаф? Посміховисько. Найбільший збоченець Британії.
От тільки ні.
Це було прикриттям для того, чому він нишпорив кладовищами.
Я не знаю, що він робив,
але залізна труна, напис на дзеркалі - це про привиди.
У вас немає доказів.
Боббі, лише здогадка. Я прочитав у книзі, якщо пам'ятаєш, що це.
Заможні вікторіанці таємно маркували свої речі на випадок крадіжки.
Ти б не міг це розкрити?
Герб Бікерстафа.
Дякую, Боббі. Ти був чудовим помічником.
Чоловік у труні - Едмунд Бікерстаф.
Хитрий вікторіанський лікар, таємний окультист,
і зникле дзеркало, за яке деякі жорстокі люди віддадуть статок.
Схоже, перемогла найкраща команда.
- Ой, замовкни. - Це наша справа.
- Ви б нічого не дізналися. - Замовкни, Каріме.
- Ви думали, це пивовар. - Заткнулися!
Справу віддаю обом командам. Працюватимете разом.
Вам же не буде складно?
Аж ніяк, інспекторе.
- Ні, інспекторе. - Добре.
Знайти зниклу реліквію. Дізнатися, хто вкрав і навіщо.
Діліться інформацією, прикривайте одне одного
і зробіть це, поки інші не постраждали.
Швидко!
- Ходімо. - Пробач. Я винен.
Я так розумію, Локвуд вирішив тобі повірити?
Можливо, так. Ти можеш не вірити.
Добре. По хот-догу?
Джордже Каспере Карім, ти клятий геній.
Це вибачення?
Так. Дарма я забув про твою концентрацію.
Але мої слова були справедливі.
Це дзеркало - наче ключ до розуміння Проблеми.
Я це відчуваю. Нам треба його повернути.
- Ми ж не працюватимемо з «Фіттс»? - Локвуде!
Що це було?
Ви вкрали наше завдання. Ця справа не для вас.
Для нас, Кіппсе. І тебе це гризе, так?
Ми робимо це краще за всіх.
- Ви марні. - Та заради бога.
Квілл Кіппс, ходячий апендикс.
Тебе треба вирізати.
Я з тобою над цим не працюватиму.
Я сподівався це почути.
Зробімо цікавіше?
Хто перший знайде дзеркало?
Невдаха дасть оголошення в «Таймс» і привітає переможця.
На всю сторінку?
Тоні, подорослішай. Ось умови.
Невдаха піде й більше не працюватиме в цій галузі.
Лондон стане набагато безпечніший без трьох аматорів.
Домовилися?
Що таке, Тоні? Боїшся програти?
Та ви знущаєтеся.
Це твоя остання справа.
Якого біса він робить?
Що йому заманеться.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда