Ez egy mogul tőr.
Indiából, a 16. századból.
Ha megtaláljuk a párját, Carver gyilkosa is meglesz.
Nem.
Leveszem róla magukat. Túl feltűnőek. A tükör és a csontkristály Fittesék dolga.
- Ugye ez csak vicc? - El fogják cseszni.
- Rossz kezekbe kerül. - Nem a maguk gondja.
Nézzenek csak körbe!
Nincs védelmük, nincs felnőtt mentoruk,
és nekem sincsenek eszközeim megvédeni magukat.
- Ön nem kedvel minket. - Sosem mondtam.
Nem gond. De a módszereink működnek.
Megtaláltuk Annabel Ward gyilkosát. Senki más nem tudja, de ön igen.
Jók vagyunk.
Könyörgök, adjon egy esélyt, hogy megtaláljuk a tükröt!
Mit gondol, Carlyle? Szokatlanul csendes.
Ez a mi ügyünk. Jobb helyzetben vagyunk, mint bárki más.
Tisztában vagyunk a kockázatokkal.
Bízza ránk!
Rendben.
De ezúttal nem kérem,
hanem mondom:
csak okosan!
Most igazi bűnözőkkel van dolguk. Hús és vér emberekkel.
Koncentráljanak a pszichés dolgokra!
Keressék meg a csontkristályt, de a többit hagyják ránk!
Uram! Válsághelyzet van Kilburnben.
Szeretném még élve látni magukat.
Helyesen döntöttem?
Figyelmeztette őket. Mi mást tehetne még?
- Elvégre tehetségesek. - Ja. Szegény kölykök.
MEGMAGYARÁZHATATLAN HALÁLESETEK
SZELLEMEK JÁRNAK KÖZTÜNK
A SZELLEMEK ÉRINTÉSE ÖL
HOLTAK SZÁMA
ÉJSZAKAI KIJÁRÁSI TILALOM
GAZDASÁGI VÁLSÁG
VAS, EZÜST, SÓ: A LEGJOBB VÉDELEM
RÉSZVÉNYEK
JONATHAN STROUD REGÉNYEI ALAPJÁN
A TEHETSÉGES IFJAK ÉRZIK ŐKET
HOLTAK SZÁMA
„A PROBLÉMA” 50 ÉV MÚLTÁN
LOCKWOOD ÉS TSA.
Elmesélem a Bickerstaff-kutatásom eredményét.
- Mi történt az ablakkal? - Nekirepült egy madár.
Kiderült, hogy elismert orvos és pszichiáter volt, és szívesen használt
újszerű eljárásokat.
Titkos összejöveteleket tartott a házában,
amelyek csak Mary Dulacnak köszönhetően tudódtak ki.
Ő meg kicsoda?
Egy vendége, aki eltűnt.
Köddé vált az egyik összejövetel után.
És most jön a lényeg!
Tíz évvel később váratlanul újra felbukkant, de teljesen megőrült.
- A csontkristály miatt? - Ez logikus lenne.
De akkor miért kell annyira mindenkinek? Mit tud?
Azon kívül, hogy őrületbe és halálba kerget?
Ez nem csupán egy veszélyes ereklye. Szerintem ez valami teljesen egyedi dolog.
Ügyes!
Végre felébredtetek.
Lucy, mi a baj?
Beszél.
Hogy érted azt, hogy felébredtünk?
Elég sokáig tartott, nem?
Lucy, mi történik?
Beszél hozzá.
Ha mindent tudsz, miért nem segítesz?
Én csak egy tanonc vagyok.
A válaszok a mesterem birtokában vannak.
A mestered?
Hát így értetted.
Te ismered Bickerstaffot!
Tudtam, hogy visszatér befejezni a munkáját.
A mesterem hatalma nem maradhat eltemetve.
Mi az a csontkristály? Mire képes?
- Vigyél el, és megmutatom! - Hova vigyelek?
A mesterem házába.
Miért?
- Mit találunk ott? - Mindent, amiről tudnod kell.
De cserébe én is kérek valamit.
Tudtam én, hogy ez különleges koponya.
A kísérletek után csak idő kérdése volt, hogy előálljon valami elképesztővel.
- Ügyes vagyok! - Igen, hála Istennek érted, George.
Azt vágod, hogy történelmet írunk?
- Nem mondhatod el senkinek. - De hisz megugrott az értéked.
- Tartunk egy sajtótájékoztatót? - Nagyon vicces.
- Örülök, hogy már hiszel nekem. - A tudomány embere vagyok.
Csak a bizonyítékoknak hiszek.
Mit fogunk tenni? Mármint tényleg szabadon engedjük?
Csak elhitetjük vele.
Előbb mutassa meg, amit akar! Majd utána döntünk.
Lucy fog dönteni. Tőlünk és a koponyától függetlenül.
Mindent megváltoztatna, ha ezt megcsinálnád.
- Menni fog? - Majd kiderül.
Ha nyolcévesen ezt előre láttam volna.
Micsoda menő kísérlet! Letesztelünk egy hármas típusút.
Meg engem.
Nem lesz baj.
Vigyázunk rád!
Indulhatunk?
Honnan ismerhette Bickerstaffot?
Azt mondta, a tanonca. A mesterének nevezi.
Egy okkultista orvos cinkosa. Sok jót nem jósolok.
- Ne! - Várjunk!
- Állj meg! - Várjatok!
Mi az?
Ne lépj be! Te várj itt!
- Hadd menjen be Lockwood és Karim! - Miért?
Mert ők nem tudnak beszélni velem, te meg igen.
Ők feláldozhatóak.
Ha meghalsz, sosem szabadulok ki ebből az üvegből.
- Lucy? - Várj!
Most én diktálok.
Karim érezte a csontkristály erejét.
Hadd kapja meg, amire vágyik!
Lucy, el kell árulnod, miket mond. Nem hagyhatsz ki minket.
Itt várjatok! Bemegyek.
- Az ki van zárva. - Nem mehetsz be egyedül.
Nem vagyok egyedül.
Muszáj megbíznotok bennem.
Ha nem jönnénk vissza 15 perc múlva, utánunk jöhettek.
Azt mondtad, én döntök.
Tehát én vagyok a főnök.
És én így döntöttem.
Ostoba lány.
Édes otthon.
Hű, de barátságos!
Most jöhet az alkunk. Nyisd ki az üveget! Engedj ki!
Nem.
Megállapodtunk. Engedj ki!
Még nincs meg, amit keresünk. Még el sem árultad, mit keresünk.
- A mappáját! Odavezetlek. - Azt így is meg tudod tenni.
Szóval ki vele, hol keressem!
A te gazdád hol őrzi a titkait?
Egy zárt ajtó mögött.
Mit érzel?
Ez
szivarfüst.
Isznak.
Férfiak.
Az ebédlő.
Nyisd ki!
Ez meg mi?
Ez nem étkezőasztal.
Ez inkább
egy műtőasztal.
Olyan, mintha
valamit
fűrészelnének.
Csöpög a vér.
Azt hittem, lélekturkász volt.
Nem sebész.
Egy zseni volt.
Egy látnok.
Szerezzük meg, amiért jöttünk, és tűnés innen!
Engedj ki, és megmutatom.
Mutasd meg, és kiengedlek.
Élve kellek neked, emlékszel?
Úgyhogy kezdj el beszélni most!
Nézd meg jobban!
Három cső a vért vezette el. A negyedik…
egy kallantyú.
Pár órája azt hittem, ez lesz életünk legjobb élménye.
- De lehet, hogy a legrosszabb lesz. - Tudom.
Azt mondta: „Adjatok 15 percet, és ha nem jönnénk…”
Úgy beszél róla, mint egy társról. Ráadásul a koponya az enyém.
Igazából sosem volt a tiéd.
- Mennyi ideje ment be? - Tíz perce.
Nézd, itt nem ő a főnök.
Ki tudja, miket suttoghat a fülébe?
Elfelejtetted Annabel Wardot?
Akkor mondom másképp: beküldtük egyedül egy durván kísértetjárta házba.
Igazad van. Ez idiótaság.
Mi ez?
Ne!
Ne már!
- Hogy találjuk ki, hol van? - Nem tudjuk kitalálni.
- Mi volt ez? - Valami megérezte, hogy itt vagy.
Nincs sok időnk. Menj az íróasztalhoz!
Gyerünk!
- Mi van a mappában? - Ne ott! Keresd tovább!
A francba!
Ez az! Nagyon vigyázz rá!
Gyorsan, Lucy, jönnek!
- Lucy! - Nyomás!
Túl késő.
- Mi ez a hang? - Az utolsó lélegzetük.
Várj!
Ezek a betegei voltak.
Megölte őket.
Lucy!
Hol vagy?
Lucy, válaszolj!
Itt az ideje, hogy kiengedj, Lucy.
George!
Már nem tud segíteni rajtad. De én igen. Engedj ki!
Lockwood! Segítség!
Lockwood! George!
Lockwood, segítsetek!
Lucy!
Engedj ki!
George, a csapóajtó!
Ne erőltesd! Valami kar fogja nyitni.
Lucy, itt vagyunk. Jövünk.
Te bolond! Miattad végünk van!
Tudtad!
Lockwood!
Lockwood, ez lesz az!
- George! - Te próbáld azt!
- Lucy, jövünk! - Tarts ki!
- Mi a fene történt odabent? - Bickerstaff szörnyeteg volt.
Hé!
Nincs semmi baj. Segítünk.
Már biztonságban vagy. Velünk.
Többet nem dolgozhatsz egyedül.
Nem érdekel, mit mond a koponya. Mi vagyunk a társaid. Nem ő.
Találtál valamit?
Aha.
Hihetetlen vagy.
- Átnézem Bickerstaff mappáját, oké? - Hajrá!
Jól vagy?
- Nem kérsz valamit? - Megvagyok.
El kell zárnom egy időre. Nem megbízható.
- Jó reggelt! - Még megvan a kulcsod?
Egy kulcsot sem dobok el. Mindegyik nyit valahol valamit.
Nálam bármikor kifújhatod magad. Te is tudod.
Kedves tőled, Locky. Imádom, amit a házzal csináltál.
- Hozzá se nyúltam. - Erről beszélek.
Azt hittem, legalább pár dolgot megváltoztattál.
Kitaláltál valami új funkciót annak a szobának?
- Nem. - Nem menekülhetsz előle örökre.
Tudom.
Jó. Végül is nem emiatt jöttem. Hallom, Carver megkapta az üzeneted.
Késsel a hátában sétált be az ajtón.
- Vajon Winkman tette? - Nem lepne meg.
Ha bujkálnod kell, tudok egy kedves lakóhajót a folyón.
Csábító. De még mindig keressük a tükröt.
Winkman megpróbálta eladni?
Vagy osztozhatnánk egy szép lakókocsin a tengerparton.
Ugye hallottál róla?
Vagy inkább egy raktár éjfélkor,
ami tele van gengszterekkel, akik meg akarnak ölni?
- Ez már jobban tetszik, mi? - Ma éjfélkor?
- Magánárverés. Nagy értékű ereklye. - Ez az.
Fothergill rakpart. Közvetlen a folyóparton. Az én területemen.
Őrültség lenne odamerészkedni.
- Nélkülem. - Ezért meg is csókolnálak.
Csak ne halj meg!
Nekem az már elég. A csókjaidat tartogasd a hogyishívjáknak!
- Kinek? - Másképp viselkedsz vele.
Ő csak a társam.
Lockwood!
Bocsi!
Ő a barátom, Flo Bones. Flo, ő itt George!
- A főkutatónk. - És a főszakácsotok.
Hacsak nem bővült Locky repertoárja.
Ízlik a shirini morabaii?
Nagyon fincsi.
Gyere el, amikor noon khameit csinálok! Az a specialitásom.
- Hol rejtegetted őt eddig, Locky? - Ugyanezt akartam kérdezni. Locky?
Most lépnem kell.
Viszlát ma este 11:30-kor. A Salter rakparton. Ne késsetek!
- Mi lesz 11:30-kor? - Majd elmondom.
Előbb nekem kell elmondanom nektek valamit. Valami durvát.
Ezek ősi ábrázolások a szellemek és a forrásaik kapcsolatáról.
Bickerstaff rábukkant a rajzokra, és ki akarta próbálni, hogy igazak-e.
Ezért volt olyan horrorisztikus a pincéje.
Megölte a pácienseit, hogy forrásokhoz jusson?
Nem, az túl nagy lutri lett volna.
Megölni valakit úgy, hogy a teste nem feltétlenül lesz forrás.
Ő biztosra akart menni.
Szóval úgy vágta le a darabjaikat, hogy még éltek.
Ekkora traumát okozva
a szellemeket örökre odakötötte a csontokhoz.
Nézzétek csak!
Hét szellem.
Ahogy Carver mondta.
Ez itt, srácok, a csontkristály receptje.
Vajon a koponya tudná, milyen nyelven íródtak ezek?
Most nem vagyunk beszélő viszonyban.
Joplin tudná.
- Nem avathatjuk be. - De, benne megbízhatunk.
Megismertem közelebbről. Együtt vacsoráztunk.
- Joplinnal? - A lakásában, egy kis maradékot.
Nagyon kedves volt. És van még valami. Mary Dulac írt egy könyvet.
Az őrült nő? Az biztos csak zagyvaság.
Nem. A vallomásai. Lehet, hogy az a kulcsa az egésznek.
De csak néhányat adtak ki belőle.
Egy példány van a Fittes Fekete Könyvtárában.
Az épületükbe is elég nehéz bejutni, nemhogy a Fekete Könyvtárba.
Nem is biztos.
Ezt az előbb dobták be.
„Anthony Lockwood és Társa,
a Fittes Ügynökség meghívja az 50. évfordulós báljára.”
Ma estére. Jó.
Jó. Sőt, kitűnő. Ezek szerint újra játékban vagyunk.
Na jó. Elmondom a tervet.
Lefordítod és kideríted, hogy készül a csontkristály.
Elmegyünk a bálba, megkeressük Mary Dulac könyvét,
és kiderítjük, mi történt vele.
Aztán elmegyünk, és megszerezzük a tükröt.
- Mégis hogyan? - Flo segítségével.
Mehetsz báli ruhát venni.
MEGHÍVÓ
„Alkalmi öltözet.”
Segíthetek?
Te követsz engem?
Nem. Bocs, nem akartam…
Én csak megláttalak az utca túloldaláról, és azt gondoltam…
Beszéltem Saundersszel. Elmondta, mit tettél múlt éjjel.
- Hallom, elképesztő dobás volt. - Ja, olyan igazi lányos.
Lockwood semmit sem ért a belépésed előtt. Senki sem vette komolyan.
Ez most megváltozott. Nyilvánvaló, hogy miért.
- Remek csapatot alkotunk. - Igen?
Itt elvesztegeted a tehetséged. A Fittes kitűnő munkahely.
- A Fittes elutasított. - Hibáztak.
Tuti azt hallottad, hogy rossz ember vagyok.
De ha esetleg érdekel az igazság,
nem lenne kedved eljönni velem a bálba?
Nem tehetem. Már elígérkeztem…
- Lockwoodnak. - És George-nak.
Persze.
Túl messzire mentem a báli meghívással, igaz?
Mit szólnál egy kávéhoz?
Mennem kell. Mármint be a házba.
- Oké. Majd találkozunk. - Igen.
És gondold át, jó? Megtennéd?
Mindent.
Jó.
Bocsi.
Így már biztonságos. Nem akarom, hogy Pamela…
Szóval már Pamelának hívod?
Üdv!
Hoztam kínai csirkét, meg rengeteg könyvet,
és nem szóltam senkinek.
Jöjjön be!
Bejöhetek?
Igen.
Minden megvan?
- Szerintem igen. - Jó.
Minden rendben?
Mármint a koponyával.
Igen. Csak még nem ment ki teljesen a fejemből.
Egy régi barátod?
A legjobb. Az ő ötlete volt, hogy jöjjünk Londonba, és bulizzunk.
Hogy éljük az életünket. Én most itt vagyok, ő meg nincs itt.
Úgy érzem, mintha elloptam volna tőle.
Tudom, hülyeség.
- Meghalt? - Szellemtranszba esett.
Sosem mondtad.
Sosem kérdezted.
Sajnálom!
Hogy nem kérdeztem.
Meg hogy így járt.
Biztosan azt akarná, hogy érezd jól magad.
Mindkettőtök helyett.
Igen.
Ez talán tetszeni fog.
Olyan valakié volt,
akit nagyon szerettem.
És ha elveszítem?
A múltban elég jól vigyáztál a nyakláncokra.
Köszönöm.
Biztos nincs semmi más?
Jól vagy?
Igen, tényleg jól vagyok.
Nagyszerű. Akkor
intézem a taxit.
Jó.
Még nem öltöztél át?
Túl sok a dolgunk. Menjetek nélkülem!
Csak ezt kell tudnotok.
- Menjen csak, ha akar! Majd én folytatom. - Nem, nem akarok.
Nem szeretem a bulikat. Ezt jobban élvezem.
De szükségünk lesz rád. Tudod, utána. Ne felejtsd el!
Nem fogom. Ne aggódj!
Hozod majd a cuccokat?
Igen. Persze. Menj csak! Muszáj haladnunk.
Mihez kellenek a cuccok?
Ne árulja el senkinek,
de elmegyünk a csontkristályért.
Hűha!
Hol van George?
Dolgozik. Csak később jön.
Kettesben megyünk?
Nem baj?
Először vegyüljünk el, csináljunk úgy, mintha bulizni jöttünk volna!
Remek. Pont a két kedvencem: a sznobok és a bájcsevegés.
Úristen! Azok ott források?
A híres ereklyés oszlopok.
Nem tetszik?
Penelopét sem a veszély, sem a jó ízlés nem tartja vissza
a családi örökségével való kérkedéstől.
Íme a falra festett ördög.
Jaj! Azt hiszem, meglátott.
Mit csinálsz?
Ő is csak egy ember. Semmivel sem különb nálunk.
- Egy padláson lakom. - Na jó, akkor csak nálam.
- Tormás? - Miért nem elég egy sima szósz?
Mert ez itt a civilizáció.
Körbejárunk? Bájcsevegünk pár emberrel?
Inkább a szellemtransz. Menj egyedül! Úgyis mosdóba kell mennem.
Ő itt Hatalmas Hugh Henratty, az útonálló.
Penelope, vagyis Miss Fittes!
Nem is olyan hatalmas.
A vadkutyák lerágták a lábát.
Tom Rotwell ásta ki 1971-ben,
miközben anyám távol tartotta a szellemét a vaskardjával hadonászva.
Szerencsére járt teniszezni, különben nem bírta volna.
Szólítson csak nyugodtan Penelopénak! És az állásajánlat továbbra is áll.
Kipps elmondta?
Ó, maga szólt Kippsnek.
Combe Carey óta tudom, hogy ön különleges.
- Utánanéztem a múltjának. - És ezek után is fel akarna venni?
Nem tehet arról, ami a barátaival történt.
A munkáltatója felelőssége volt.
Tettünk róla, hogy Mr. Jacobsra soha többé ne bízzanak ügynököket.
Ilyen embereknek nincs helye a szakmánkban.
Köszönöm.
Tudja, a családomban mindig is én voltam a fekete bárány.
Sokáig tartott hozzászokni.
Nem tudom, hogy csinálja. Magát mindenki csodálja.
Ez nem nekem szól. Vagyis nem a személyemnek.
Hanem a csodálatos Penelope Fittesnek. Annak, akinek látni akarnak.
De ki hibáztathatja őket? Ijesztő időket élünk.
Az embereknek szükségük van reményre. Bátorításra.
Úgy szeretnék segíteni magának, Lucy! Vannak előnyei annak, ha valaki belsős.
Ez nagyon kedves. Több is annál, de…
Biztonságban érzi magát. Mr. Lockwood mellett.
- Egy csapat vagyunk. - Ismerem ezt az érzést.
Én is voltam már így.
Ha beszélne róla valakivel, remek hallgatóság vagyok.
Látom, sikerült elvegyülnöd.
Mit akart?
- Mit mondott? - Csak bájcsevegtünk.
Na menjünk! Dolgunk van.
- Állást ajánlott? - Honnan tudod?
Én is ezt tenném a helyében. A te helyedben pedig lecsapnék rá.
- Miért? - Nem tudok versenyezni vele.
Nem is kértem.
Akkor miről van szó?
Fogalmam sincs, miről beszélsz.
Láttam, hogy beszéltél Kippsszel a ház előtt.
Igen.
Szóval?
Ő is állást ajánlott.
- És elhívott kávézni. - Kávézni?
Tudod, mint a normális emberek. Együtt lógni.
Mármint randizni?
Olyan nehéz ezt elhinni?
Nemet mondtam neki.
Sosem tudnék itt dolgozni. Túl sok a beton, és nincs égett pirítós.
Portland Row az otthonom.
Te és George.
Nem megyek sehova. Na gyere már!
Itt a kód: 1888.
Szép volt, George.
Rád bízom, mivel kezded.
Én átnézem a katalógust.
A hárfa.
Megvan.
C/452.
A könyvek gerincét nézd!
452.
Megvan.
MARY DULAC VALLOMÁSAI
Vajon mi van benne?
Itt nyugodtabban leszünk.
Szóval mit mondtak?
Néhány tag kezd zúgolódni.
Úgy érzik, nem segítesz eléggé a munkájukban.
Mert az az ő munkájuk.
Nekik kell felnőniük a feladataikhoz. Nem vagyok a pesztonkájuk.
Értem én.
De te inspirálod őket.
Akkor ne felejtsék ezt el!
De küldök nekik valamit veled. A panaszkodásuk leszerelésére.
Javítva és tesztelve.
Megint működik. Ajánlom, hogy tekintsék a jóindulatom jelének!
Az inspirálásukra.
- Szerencsések. - Visszamegyek oda, ahol megbecsülnek.
Megkínálnálak egy itallal, de biztos izgalmasabb dolgod van.
Várok pár percet. Hogy elkerüljük a pletykákat.
Rendben.
Mennünk kell.
Most!
Sietős?
Nyugi! Nehogy megcsússzon a pengém.
Nagyon éles.
És nagyon szép. Igazi arany?
Ki vagy te?
- Egy vendég. Eltévedtem. - Nem használtad a térképed?
- Még sosem láttam ezt. - Akitől kaptad, itt dolgozott.
Ügynök vagy?
Ez tutira csak ötvözet.
Aranyozott?
- Elég snassz. - Hé!
Már tudom, merre van a vécé.
Őrség! Betörtek a Fekete Könyvtárba.
Istenem! Minket keresnek. Lezárják az összes kijáratot.
Újabb négy őr. Nincs terved, mi?
Eddig nem volt, de már van. Azt hiszem.
A sószórók beindultak.
Kérem, fegyelmezetten vonuljanak a legközelebbi kijárathoz!
A sószórók beindultak.
Kérem, fegyelmezetten vonuljanak a legközelebbi kijárathoz!
- A bulinak annyi. Lelépünk? - De még mennyire!
A feliratot fordította: Dobosiné Rizmayer Rita