Det är en Mogul-dolk.
Indisk, från 1500-talet. De brukade tillverkas parvis.
Hittar vi den andra, hittar vi Carvers mördare.
Nej. Ni har fått er chans. Ni har fått för mycket uppmärksamhet.
Bickerstaffs spegel, benglaset… Fittes får ta hand om det nu.
- Menar du allvar? - De kommer sabba allt.
- Det kommer hamna i fel händer. - Det är inte ert problem. Se er omkring.
Ni saknar skyddsåtgärder och övervakare.
Jag har varken tid eller resurser för att skydda er.
- Du gillar inte oss… - Jag har aldrig sagt…
…eller våra metoder, men de fungerar.
Vi hittade Annabel Wards mördare. Ingen annan vet det, men det gör du.
Du vet att vi är bra. Jag ber dig, ge oss en chans att hitta spegeln.
Du då, Carlyle?
Du är ovanligt tyst.
Vi borde få avsluta jobbet. Vi har bäst förutsättningar.
Vi är medvetna om riskerna. Du borde låta oss välja själva.
Okej.
Men det är inte ett önskemål, utan en order:
Ta smarta beslut.
Ni har att göra med verkliga brottslingar. Av kött och blod.
Så håll er till det parapsykiska.
Leta upp benglaset och låt DEPFOK ta hand om resten.
Sir? Vi har en kritisk incident i Kilburn.
Se till att överleva det här.
Tog jag rätt beslut?
Du varnade dem. Vad mer kan du göra?
Det är de som har talang.
Ja. Stackare.
VÅG AV OFÖRKLARLIGA DÖDSFALL
SPÖKEN FINNS ÖVERALLT
SPÖKBERÖRING DÖDAR
DÖDSFALL
UTEGÅNGSFÖRBUD TRÄDER I KRAFT
EKONOMISK CHOCK
JÄRN, SILVER, SALT: VÅRT BÄSTA FÖRSVAR
TEKNOLOGIAKTIER
BASERAD PÅ JONATHAN STROUDS ROMANER
UNGDOMAR FÖRNIMMER SPÖKEN
DÖDSFALL
'PROBLEMET' 50 ÅR SENARE
Jag borde berätta vad jag hittat om Bickerstaff.
- Vad har hänt med fönstret? - En fågel flög in i det.
Det visade sig att han var en respekterad läkare och psykiater.
En pionjär inom ny teknik.
Han höll hemliga möten i sitt hem i Hampstead.
Ingen hade vetat om dem om det inte vore för Mary Dulac.
- Vem var Mary Dulac? - En gäst som försvann.
Hon bara gick upp i rök efter ett möte.
Men det konstigaste är att hon plötsligt dök upp igen tio år senare, helt galen.
- På grund av benglaset? - Det låter rimligt.
Men varför vill alla ha det? Vad kan det göra?
Förutom att göra en galen och döda en?
Jag tror det är mer än bara en farlig relik.
Jag tror det är nåt helt unikt.
Bra jobbat.
Äntligen håller ni på att vakna.
Lucy, vad är det?
Den talar.
Vad menar du med att vi håller på att vakna?
Det var på tiden.
Lucy, vad är det som händer?
Den pratar med henne.
Hjälp oss, om du nu vet så mycket.
Jag är bara en akolyt.
Min mästare har svaren.
Din mästare?
Det var det du menade.
Du känner Bickerstaff!
Han har återvänt för att fullborda sitt verk.
Min mästares makt kan inte förbli begraven.
Vad är benglaset? Vad kan det göra?
- Ta med mig, så ska jag visa dig. - Vart?
Till min mästares hus.
Varför?
- Vad kommer vi finna där? - Allt ni behöver veta.
Men jag behöver nåt i gengäld.
Jag visste att skallen var speciell när jag stal den.
Klart att den gör fantastiska saker efter alla experiment jag gjort.
- Bra gjort av mig. - Ja, tack och lov för dig, George.
- Inser ni hur speciellt detta är? - Du får inte berätta för nån.
Men du är en enorm tillgång nu. En presskonferens kanske?
Jätteroligt. Men jag är glad att du äntligen tror mig.
Jag är en vetenskapsman. Jag tror inte på nåt utan bevis.
Hur ska vi göra? Ska vi släppa den fri som den vill?
Låt den tro det. Först får den visa oss Bickerstaffs hemlighet.
Vi bestämmer oss efter.
Lucy bestämmer. Varken vi eller skallen ska påverka dig.
Om du kan kontrollera skallen förändras allt.
- Kan du det? - Det får vi väl se.
Om bara åttaåriga George kunnat se mig nu.
Mitt bästa experiment hittills, att få testa en Typ tre.
- Och mig. - Det kommer gå bra.
Vi hjälper dig.
Är du redo?
- Hur kände skallen Bickerstaff? - Han sa att han var hans akolyt.
- Kallade honom "mästare". - En ockultistläkares kumpan.
Det bådar gott.
- Nej! - Vänta.
- Stanna här. - Vänta.
Vad är det?
Gå inte in. Vänta här.
- Låt Lockwood och Karim gå först. - Varför?
För de kan inte prata med mig, det kan du.
De är mindre viktiga.
Om du dör kommer jag aldrig ur den här burken.
- Lucy? - Vänta.
Det är jag som bestämmer nu. Karim har känt benglasets makt.
Låt honom få det han vill ha.
Lucy, du måste berätta vad den säger. Du kan inte hålla oss utanför.
Ni får vänta här. Jag går in.
- Absolut inte. - Lucy, du går inte in ensam.
Jag är inte ensam, eller hur? Ni måste lita på mig.
Är vi inte tillbaka om 15 minuter, då kan ni komma in.
Du sa att jag får bestämma.
Så jag bestämmer.
Det här är mitt beslut.
Dumma flicka.
Mitt hem.
Väldigt mysigt.
Vi hade ett avtal. Öppna locket. Släpp ut mig.
Nej.
Vi hade en överenskommelse. Släpp ut mig!
Vi har inte hittat det vi söker. Du har inte ens berättat vad det är.
- Hans papper. Jag ska guida dig. - Det kan du göra därifrån.
- Berätta nu var jag ska leta. - Var gömmer din mästare sina hemligheter?
Bakom en stängd dörr.
Vad känner du?
Spår av cigarrer och drinkar.
Av män.
Matsalen.
Öppna den.
Vad är det där?
Det är inget matbord.
Det är nån sorts
operationsbord.
Det låter som
att nånting
sågas itu.
Blodet droppar.
Jag trodde han var psykiater, inte kirurg.
Han var ett geni.
En visionär.
- Nu hämtar vi det vi kom hit för. - Släpp ut mig, så ska jag visa var det är.
Visa mig, så ska jag släppa ut dig.
Du behöver mig, eller hur?
Så sätt igång och berätta, nu.
Titta närmare.
Tre av piparna är till för blod. Den andra är…
En spak.
Jag trodde det här var det bästa som nånsin hänt oss.
- Men det kanske är det värsta. - Jag vet.
Hon sa: "Ge oss 15 minuter, om vi inte är tillbaka…"
Som om de vore ett team. Den är faktiskt fortfarande min.
Den var faktiskt aldrig din.
- Hur lång tid har det gått? - Tio minuter.
Det är inte hon som bestämmer.
Vem vet vad den säger till henne.
Har du glömt Annabel Ward?
Okej, lyssna här.
Vi låter henne gå runt helt ensam i ett hemsökt hus.
Du har rätt. Det här är galet.
Vad är det där?
Nej.
- Hur vet vi vart hon tog vägen? - Det gör vi inte.
- Vad var det? - Nåt som känner din närvaro.
Skynda dig! Sök igenom skrivbordet.
Kom igen.
- Vad står i de här tidningarna? - Inte där. Fortsätt leta!
Skit också.
Den är det! Ta den!
Snabbt, Lucy. De är på väg!
- Lucy! - Kom igen!
Det är för sent.
Varför låter de så?
Deras sista andetag.
Vänta.
De var hans patienter.
Han dödade dem.
Lucy!
Var är du?
- Lucy, svara! - Det är dags att släppa ut mig, Lucy.
George!
Han kan inte hjälpa dig. Men det kan jag. Befria mig!
Lockwood! Hjälp!
Lockwood! George!
Lockwood, hjälp!
Lucy!
Släpp ut mig!
George, det är en lönndörr!
Det måste finnas en öppningsmekanism.
Lucy, vi är här. Vi kommer.
Din dåre. Du har förstört allt!
Du visste!
Lockwood! Jag tror det är den här!
- George! - Prova den.
- Lucy, vi kommer! - Håll ut!
- Vad var det som hände? - Han var ett monster.
Du.
Det är ingen fara. Vi är här nu.
Du är säker nu. Vi är tillsammans.
Du gör inga fler jobb ensam.
Jag struntar i vad skallen säger. Vi är ditt team.
Inte han.
Hittade du nåt?
Ja.
Du är otrolig.
- Jag börjar med Bickerstaffs papper, okej? - Visst.
Är du okej?
- Behöver du nåt? - Jag mår bra. Men jag…
Jag måste lägga undan honom. Jag litar inte på honom.
- Godmorgon. - Du har kvar din nyckel, ser jag?
Kasta aldrig en nyckel. Alla låser de upp nåt, nånstans.
Du är alltid välkommen att vila här. Det vet du.
Vad snällt, Locky. Så fint du har det här, förresten.
- Det ser likadant ut som innan. - Precis.
Jag trodde att du kanske skulle ha ändrat nåt.
Använder du rummet högst upp till nåt annat än?
- Nej. - Du kan inte undvika det för alltid.
Jag vet.
Men det var inte därför jag kom hit.
- Carver fick visst ditt meddelande. - Han kom hit med en kniv i ryggen.
- Tror du det var Winkman? - Mycket möjligt.
Behöver du nånstans att gömma dig, så har jag en fin husbåt.
Det låter trevligt. Men vi försöker hitta spegeln.
Har du hört nåt?
- Försöker Winkman sälja den? - Inte båten, alltså.
- Vad sägs om en husvagn? - Du har hört nåt, eller hur?
Vad sägs om en lagerlokal vid midnatt,
full av ligister och galningar som vill mörda dig?
- Det låter bättre, eller hur? - Midnatt inatt?
- Privat auktion. En värdefull relik. - Det är den.
Fothergill's Wharf. Precis vid floden. Mitt område.
Men du kan inte gå dit.
- Inte utan min hjälp. - Flo, jag skulle kunna kyssa dig.
Var snäll och dö inte bara, det räcker. Spara dina kyssar till vad hon nu heter.
- Vem? - Du beter dig annorlunda med henne.
- Hon är bara en kollega. - Lockwood?
Ursäkta.
Det här är min vän, Flo Bones. Det här är George, vår forskare.
Och köksmästare. Om inte Locky har utvidgat sin repertoar?
- Gillar du min shirini morabaii? - Den är jättegod.
Då borde prova min noon khamei. Det är min specialitet.
- Var har du gömt den här, Locky? - Jag tänkte fråga samma sak, Locky.
Nu måste jag gå.
Vi ses ikväll, klockan 23.30. Salter's Landing. Kom i tid.
- Vad händer då? - Jag ska berätta allt.
Först måste jag berätta nåt för dig och Lucy. Nåt viktigt.
Det här är uråldriga skildringar av andar som är knutna till sina källor.
Bickerstaff måste ha sett dem och bestämt sig för att testa teorin.
Det förklarar hans skräckkällare.
Mördade han sina patienter för att skapa källor?
Nej, det vore för osäkert.
Om man dödar nån är det inte säkert att deras kropp blir deras källa.
Om man inte ser till att den blir det.
Så han tog delar av dem medan de fortfarande levde.
Han orsakade dem så mycket trauma att andarna knöts till benen. Titta här.
Sju spöken.
Precis som Carver sa.
Det här, mina vänner, är ett recept på benglas.
Tror du skallen vet vilket språk det här är?
- Vi pratar inte med varandra just nu. - Joplin vet säkert.
- Vi kan inte blanda in henne. - Vi kan lita på henne.
Jag lärde känna henne i arkiven igår. Vi åt middag.
- Åt du middag med Joplin? - Ja, hos henne. Rester.
Hon var väldigt trevlig. Och en sak till, Mary Dulac skrev en bok.
Den galna tanten? Vad svamlade hon om?
Sina bekännelser. Den kan vara nyckeln till allt det här.
Den trycktes inte i många upplagor.
Men Svarta biblioteket på Fittes har en.
De lär inte ens släppa in oss i byggnaden, än mindre i biblioteket.
Jag är inte så säker på det. Jag hittade den här på golvet tidigare.
"Anthony Lockwood & Co.
Ni är härmed inbjudna till 50-årsbal på Fittes Agency."
Och det är ikväll! Okej.
Bra. Nej, det är fantastiskt. Då har vi fortfarande en chans.
Okej. Här är planen. Översätt pappren och ta reda på hur benglaset tillverkades.
Gå på festen, hitta Mary Dulacs bok och ta reda på vad det gjorde med henne.
Och sen går vi och hämtar vi det.
- Hur ska det gå till? - Flo kommer hjälpa oss.
Dags att shoppa.
"Formell klädsel."
Vill du ha hjälp?
- Följer du efter mig? - Nej. Förlåt, det var inte meningen att…
Jag…
Jag såg dig och tänkte bara…
Saunders berättade vad du gjorde häromkvällen.
- En formidabel överarm, sägs det. - Ja. Jag kastar som en tjej.
Ingen tog Lockwood & Co på allvar innan du började där.
Men det har ändrats. Det är uppenbart varför.
- Vi är ett bra team. - Jaså?
Du är kastar bort din talang här. Fittes är en bra agentur.
- De ville inte ha mig. - Det var ett misstag.
Han har säkert berättat hur hemsk jag är.
Men om du vill veta sanningen…
Vill du gå till festen med mig ikväll?
Det går inte. Jag ska gå med…
- Lockwood. - Och George.
Naturligtvis.
Festen blev lite för mycket, eller hur?
Vad sägs om en kopp kaffe?
Jag måste gå in nu.
- Såklart. Vi ses. - Ja.
Men fundera på saken, okej?
På alltihop.
Ja.
Ursäkta.
Det är säkert nu. Vi vill inte att Pamela ska…
Jaså. Pamela, säger du?
Hej.
Jag har kinamat och så många böcker jag orkade bära.
- Och jag har inte berättat för nån. - Kom in.
Får jag komma in?
Ja.
Har du allt du behöver?
- Jag tror det. - Bra.
Är allt okej?
Med skallen, menar jag.
Det är okej. Det är lite svårt att släppa bara.
- En gammal vän? - Den bästa.
Det här var vad hon ville göra. Åka till London, gå på fester. Ha kul.
Och nu är jag här, men inte hon. Det känns som att jag stal det från henne.
Det låter dumt.
- Har du förlorat henne? - Spökfrossa.
- Du har inte sagt nåt. - Du har inte frågat.
Jag är ledsen.
För att jag inte har frågat. Och för din väns skull.
Hon hade säkert velat att du skulle ha kul,
och leva livet för er båda.
Ja.
Du kanske skulle gilla det här.
Det tillhörde…
…nån som stod mig nära.
Tänk om jag tappar det?
Du brukar ha koll på värdefulla halsband.
Tack.
Det var inget annat?
Allt är okej?
Javisst. Absolut. Allt är bra.
- Vad bra. Då ska jag se om taxin kommit. - Ja.
- George, du är ju inte klar. - Vi har för mycket att göra. Åk ni.
- Här är allt du behöver veta. - Åk du. Jag jobbar vidare.
Nej, jag vill ändå inte.
Jag gillar inte fester. Det här är roligare.
Men vi behöver dig för saken efteråt, glöm inte bort det.
Naturligtvis inte.
Och du tar med sakerna?
Ja, såklart. Men åk nu. Vi behöver jobba vidare.
Vad är saken du ska ta med sakerna till?
Berätta inte för nån, men vi ska…
Vi ska hämta benglaset.
Wow.
Var är George?
Han jobbar. Han kommer lite senare.
Så det är bara vi?
Är det okej?
Vi ska nog mingla lite först, så det ser ut som om vi är här för festen.
Toppen. Två av mina favoritgrejer. Fint folk och småprat.
Herregud! Är de där källor?
De berömda relikpelarna.
Gillar du dem inte?
Penelope låter varken fara eller god smak
hindra henne från att visa upp familjens berömda arvegods.
När man talar om trollen.
Herregud. Jag tror att hon såg mig.
Vad gör du?
Hon är en normal person, inte mer speciell än du eller jag.
- Jag sover på vinden. - Inte mer speciell än jag.
- Pepparrot? - Varför använder de inte ketchup?
För att de är civiliserade människor.
Ska vi gå en runda? Träffa lite folk?
Jag äter hellre upp mitt eget ansikte. Gå du. Jag ska ändå gå på toaletten.
Det är Långe Hugh Henratty, stråtrövaren.
Penelope! Miss Fittes. Jag…
Han ser inte så lång ut.
Hans ben åts upp av vildhundar.
Tom Rotwell grävde upp honom år 1971,
medan min mamma höll spöket borta genom att vifta med sin järnspade.
Tur att hon var tennisspelare, annars hade hon aldrig orkat.
Penelope går bra, förresten.
- Och jobberbjudandet kvarstår. - Pratade Kipps med dig?
Du pratade med Kipps.
Efter Combe Carey förstod jag att du var speciell.
Jag kollade upp din bakgrund lite.
- Ändå vill du anställa mig? - Det som hände var inte ditt fel, Lucy.
Det var din chefs ansvar. Inte ditt.
Vi har sett till att Jacobs aldrig mer kommer ansvara för agenter.
Sådana män borde inte få jobba i vår bransch.
Tack.
Vet du, jag var alltid familjens svarta får.
- Det tog tid att vänja sig vid det här. - Hur klarar du det? Alla stirrar på dig.
De tittar inte på mig. Inte på mitt riktiga jag.
De tittar på den otroliga Penelope Fittes. Den de vill att jag ska vara.
Vem kan klandra dem? Det är en skrämmande värld vi lever i.
Folk behöver hopp.
Uppmuntran.
Jag hjälper dig gärna mer, Lucy.
- Det finns fördelar med att jobba här. - Det är väldigt snällt. Men…
Du känner dig trygg med honom. Mr Lockwood.
Vi är ett team.
Jag vet hur det känns. Så kände jag också en gång.
Om du behöver prata, så är jag en bra lyssnare.
Du lyckades visst mingla ändå.
Vad ville hon?
- Vad sa hon? - Bara småprat.
Kom igen. Vi har ett jobb att sköta.
- Erbjöd hon dig ett jobb? - Hur vet du det?
Det hade jag gjort.
- Och du borde tagit det direkt. - Varför?
- De har allt. - Det spelar ingen roll.
Vad är det som pågår då?
Jag vet inte vad du pratar om.
Jag såg dig prata med Kipps tidigare.
Ja.
Och?
Han erbjöd mig också ett jobb. Och frågade om jag ville ta en kaffe.
Kaffe?
Du vet, som vanliga människor gör.
Som en dejt?
Är det så svårt att tro?
Jag tackade nej.
Jag kan inte jobba här. Betong överallt och inget rostat bröd.
Portland Row är mitt hem.
Du och George.
Jag tänker inte byta jobb. Kom nu.
Här är koden. 1888.
Snyggt, George.
Det är bara att börja leta.
Jag kollar registret.
Den där harpan…
Jag har hittat den. C452.
Kolla numren på bokryggarna.
C452…
Här är den.
Då ska vi se vad hon har att bekänna.
Det är lugnare här inne.
Så, berätta vad de har sagt.
Vissa medlemmar känner sig rastlösa,
och att du inte hjälper dem med deras arbete.
Precis. Deras arbete.
Hur är det mitt fel att de inte klarar det?
- Jag är inte deras barnvakt. - Självklart. Men du är deras inspiration.
De kanske behöver påminnas om det.
Men jag har nåt du kan ge dem för att förhoppningsvis kväsa klagomålen.
Reparerad och testad.
Den funkar igen. Ge den till dem och hälsa från mig.
Från deras inspiration.
- Lyckostar. - Jag återgår till de som uppskattar mig.
Du har säkert mer spännande saker att sköta.
Jag stannar en stund. Vi vill inte starta nåt skvaller.
Så sant.
Vi måste gå.
Nu.
Har du bråttom?
Ta det lugnt så att jag inte råkar skära dig.
Den är väldigt vass.
Den är väldigt fin. Är det äkta guld?
Vem är du?
- Bara en gäst som gått vilse. - Använde du inte kartan?
- Den är inte min. - Den du fick den av har jobbat här.
Är du en agent?
Det ser ut att vara en legering. Är den guldpläterad?
- Ganska smaklös. - Hallå! Jag hittade toaletten.
Vakter. Vi har inkräktare i Svarta biblioteket.
De kommer ta fast oss. De blockerar alla utgångarna.
Där är fyra till. Du har väl ingen plan, antar jag?
Jag hade ingen, men nu har jag. Tror jag.
Saltsprinklerna har aktiverats.
Ta er lugnt och försiktigt till närmaste utgång.
Saltsprinklerna har aktiverats.
Ta er lugnt och försiktigt till närmaste utgång.
Festen är slut. Ska vi gå härifrån?
Absolut.
Undertexter: Lina Olsson