Luce, jeg orker ikke mer. Si noe. Hva som helst. Vær så snill.
Vi vant. Vi slo Winkman.
Speilet er hos Barnes. George kommer snart tilbake.
Ta det med ro. Det er over.
Det er ikke det.
Vi døde nesten på grunn veddemålet ditt,
nå vil relikviejegerne drepe oss.
De kan følge med på oss nå. Eller vente i huset.
Hvorfor gjør vi dette?
Det er meningsløst om vi ender opp knivstukket
eller på bunnen av Themsen uten at noen bryr seg.
Dette føles ikke som å vinne.
Unnskyld.
Du hadde rett.
Jeg ble revet med av denne jobben.
Jeg var tankeløs og hensynsløs.
Jeg vil bare be deg
om å ikke gi oss opp.
Vær så snill.
Det jeg burde be om
er at du ikke gir meg opp.
For å være ærlig, bunnen av Themsen pleide å virke tiltalende.
Og ingen ville brydd seg.
Men nå…
Soldat eller politimann?
Soldat.
Ok.
Hvis George ser at du bruker den, er jeg ikke ansvarlig for konsekvensene.
Jeg hadde rett om Dulac-boka. Det er mest tullprat.
Mye vås om forbudt kunnskap og skapelsens mysterier.
Leste du dette om Bickerstaff? Hør her.
"Ja, jeg drepte ham.
Jeg brukte min fars pistol, la ham i en jernkiste og begravde ham.
Men jeg ser ham når jeg lukker øynene,
han står der kledd i fløyel og utfører ritualene sine."
- Drepte Mary Dulac Bickerstaff? Hvorfor? - "Jeg hevder selvforsvar.
Hans tjener fanget meg. Han holdt glasset foran meg.
Et glimt, og jeg følte at forstanden min forsvant."
Skjøt hun ham før han drepte henne med speilet?
- Greit nok. - Nei, vent.
"Dette glasset var ikke et speil.
Det var et vindu."
Et vindu til hvor?
"Jeg tør ikke si mer, jeg kan ikke stole på noen.
Et glimt og jeg var fortapt. Jeg vil bare se mer."
Lockwood, se.
Se på illustrasjonen.
Se i speilet.
Hvor er George?
BØLGE AV UFORKLARLIGE DØDSFALL
SKRØMT GÅR BLANT OSS
SKRØMTBERØRING DREPER
DØDSFALL
PORTFORBUD INNFØRT
ØKONOMISK SJOKK
JERN, SØLV, SALT: VÅRT BESTE FORSVAR
TEKNOLOGIAKSJER
BASERT PÅ BØKENE AV JONATHAN STROUD
UNGDOM SANSER SKRØMT
DØDSFALL
"PROBLEMET" 50 ÅR ETTER
Det går bra.
Hold deg rolig.
Pamela?
Beklager. Jeg skremte deg.
- Nei. Det er godt å se deg. - Jeg er så glad du kom.
Jeg var redd du ville ombestemme deg. Er du sikker på at ingen fulgte etter deg?
Vi bør gå inn. Sette i gang.
Hvordan gikk det? Flo Bones prøvde vel ikke å ta det?
Nei, det var ikke vanskelig.
Lockwood og Lucy gjorde det kule og lot meg gjøre drittjobben.
Ikke snakk deg selv ned, George.
Lockwood og Lucy er svært begavede, men det er du som skriver historie.
Mener du det?
Du har gjort det rette. Hvis DEPFOK hadde fått tak i det,
hadde det gått tapt for alltid.
De kaster alt som kan lære oss noe om problemet.
Alt de gjør er å ødelegge ting.
De lærer aldri noe. Men vi skal lære.
Vi skal forstå alt.
Du har vel ikke noe imot det?
- Så lenge du ikke stikker av med det. - Helt uaktuelt. Jeg trenger deg.
Kom. Jeg vil vise deg hva jeg har gjort.
Hva vet du? Hvor dro han med det?
Var dere for opptatte med å leke par? Ikke rart at han fant en annen venn.
- Lucy, fortell meg hva han sier. - Noe om en annen venn.
Hvilken annen venn? Flo? Han har ingen andre venner bortsett fra…
Joplin.
Hun ville vel ikke gjort noe?
Døden kommer,
han har dratt for å møte den med henne.
Det har grep om Joplin også. Alle nær det mister forstanden.
Fortell meg hvor de er.
Jeg sier det hvis dere tar meg med dere.
- Til hvor? - For å treffe min herre.
- Bickerstaff. - De er på kirkegården.
Med de døde.
De blir snart som dem. Og det er deres feil.
Alt er tomt. George har glemt å fylle på.
Jeg burde ha lagt merke til at noe skjedde med ham.
Det begynte å gå galt da jeg kom hit. Jeg ødela alt mellom dere.
Én liten boks med saltbomber.
- Dette er et mareritt. Vi er ferdige. - Kanskje. Men det er verdt å dø for dette.
Hvis noen kan seire over benglasset, Bickerstaff,
det grepet det har på George, så det er deg.
- Bare legg alt ansvaret på meg. - Det var ikke sånn ment.
Vi skal gjøre dette sammen.
For George.
Hun var rett foran oss hele tiden.
Hun blandet seg inn før vi åpnet Bickerstaffs kiste.
Hun fikk Carver til å stjele benglasset og dolket ham i ryggen etterpå.
Tenk at hun er i stand til dette.
Lot som om hun ville være en del av teamet. Bare skuespill.
Hva har hun sagt til George?
Vi visste at det påvirket ham.
At han var distrahert.
Men vi lot det passere.
- For oppslukte av egne ting. - Jeg har sagt unnskyld.
Det spiller ingen rolle.
En unnskyldning redder ham ikke.
Tror du det har taket på ham?
Jeg tror ikke det kontrollerer ham.
Dette er ikke likt ham. Noen andre står bak dette.
Noe annet.
- Det kryr av døde ting her. - Ikke gå så fort.
Jeg må slukke lysene i tilfelle noen følger etter oss.
Ingen er så gale at de gjøre det. Her, ta hånden min.
Ikke vær redd. Dette håndterer jeg.
- Men det hadde vært hyggeligere hos deg. - Nei. Det må skje her.
Fant du noe i Bickerstaffs papirer? Metoden for å se på det?
Akkurat.
- Hva var det? - Jeg vet ikke.
Vent her. Ikke rør deg.
Straks tilbake.
Vær rask.
Hva i helvete gjør du her, Kipps?
Jeg kan spørre deg om det samme.
- Du har speilet. - Ikke kødd med meg.
- Jeg reddet livet ditt. - Tull. Jeg hadde kontroll.
Nei. Du så det ikke. Du var frenetisk.
Du mister talentet ditt.
Hvis du sier det til noen,
dreper jeg deg, hører du?
Ro deg ned, Mr. Kipps, slipp vennen min.
Legg hendene på ryggen.
Snu deg sakte rundt.
Hva i…
Dere kan arresteres for dette. Dere er kriminelle.
George, du får aldri jobbe igjen.
Hvorfor tok du med det? Håndjern og en kniv.
I tilfelle noe som dette skjedde.
Alle i London vil ha det vi har.
Men det er vårt. Vi kan ikke la noen ta det fra oss.
Kom igjen, din jævel.
- Si hvor han er. - Var det til meg eller skallen?
Jeg er ikke så høflig mot deg.
- Kan du bruke en annen stemme? - Nei.
Ikke glød så mye. Du avslører oss.
- Det var til skallen. - Forstått.
Men jeg kjenner at herren min er nær.
- De bør være her. Hvis du utnytter oss… - Ta det med ro, de er her.
Han er herren hennes nå. Hun er ikke lenger av din verden.
Alt som skal til er et glimt, alle vil se det.
- Ikke jeg. - Du kan ikke motstå det.
Det kunne ikke han heller. Hvem vet hva han får se.
- Mamma og pappa, kanskje? - Hva sier han?
Ingen av oss kan motstå å se i det om vi får sjansen.
Bare lov meg at du ikke gjør det.
Du må være akkurat passe uforsiktig.
Ja. Hvorfor er du så bekymret for meg?
- Hva med deg? - Det går bra.
Jeg tåler ikke speil. Jeg ser bare en dum jente.
La oss sparke inn døren.
Så vi virker kule og at vet hva vi gjør.
Ok.
Hører du noe?
Ikke en lyd.
Det er litt varmt her. Noen var her for litt siden.
Se.
Bickerstaffs kiste.
Jeg kan ikke føle noe. Den er tom.
- Hvorfor tok hun liket? - For å utføre et eksperiment.
Hun vil at han skal se det de gjør.
Dette er bra.
De kan ikke ha gått langt med et lik. De må være her et sted.
- Låst. - Herregud.
- Fra innsiden. - Hvor går den?
George nevnte katakomber, det må være en annen vei ned.
Katafalken. Saunders sa at den fortsatt fungerer.
Det må finnes en måte å styre den på.
Lockwood!
- Hvor er Kipps? - Hva gjør dere her?
- Hva mener du? - Han fulgte Karim hit.
- Vi har fulgt etter dere i dagevis. - Karim har speilet. Vi vet at de er her.
Begge er i seriøs trøbbel.
Vi må hjelpe hverandre, legg ned kårdene, la oss fortsette.
Vi tror de er i katakombene. Plattformen er eneste vei ned.
- Det er en katafalk. - Vi vet det.
Styres den herfra eller nedenfra?
Herfra.
Presten senker kisten. Det er en knapp et sted.
Kat! Det er folk her.
Fire jævler i en varebil. De nevnte Winkman.
- Faen. - Hvordan fant de oss?
De fulgte nok etter Fittes-agentene.
- Venner av dere? - Vi kjenner Winkman.
Vi vet at han er en psykopat.
- Hva gjør vi? - Løp.
- Ikke et alternativ. - Vi låser oss inn.
- Da har de fordelen. - Hva er planen din?
Jeg redder George og Kipps. Dere slåss mot dem her ute.
Slåss mot dem?
Eller så kan du gå ned til katakombene alene.
Jeg ville foretrukket å slåss.
- Anthony! - Jeg går inn.
- Nei. - Det må være meg.
- Jeg har et hemmelig våpen. - Det er farlig.
Du må la meg gjøre dette. For George.
Og husk, bare akkurat passe uforsiktig.
Ok?
- Hva er det hemmelige våpenet? - Henne.
Hvor er speilet mitt?
Hva gjør de? Vet de ikke at stedet er infisert?
De skal få oss inn dit.
- Vi burde ha løpt. Du får oss drept. - Ta dere sammen. Dere er eliteagenter.
Og jeg er Anthony Lockwood.
Hver og en av oss kan slå dem.
Når vi står sammen, blir det en enkel sak.
Men dette er en kirkegård.
La oss begrave dem.
Du er død, Lockwood.
- Få dem vekk fra kapellet. - Hvordan?
Løp!
Ja! Den lyden.
Benglass. En søt ekstase.
Det høres ikke ekstatisk ut.
- Ditt sinn kan ikke forstå dette. - Hjelp meg å forstå.
Var du der da det ble laget?
Naturligvis.
Av beina til syv torturerte sjeler.
Kraften i deres lidelse fanget…
Fanget i glass for å lage et vindu. Et vindu som viser hva?
Det evige.
Hva betyr det? Hva så du da du så inn i det?
Jeg så aldri inn i det. Jeg er ingen tosk.
Man må se med noen andres øyne.
En som er svakere og nysgjerrig.
En som er sårbar.
Herregud.
George.
Ikke vær redd. Vi skader deg ikke. Vi gjør det for å beskytte deg.
Tror du virkelig på det?
Hun kommer til å drepe oss begge.
Vi må komme oss vekk mens vi kan.
Ingen skal drepe noen. Vi er akademikere.
Dette er et eksperiment.
Dette hadde ikke skjedd om du hadde latt oss være.
Du er like gal som henne.
Pamela, hva gjør Bickerstaffs lik her?
Vi kan ikke gjøre dette uten ham. Dette skjer på grunn av ham.
Han fortjener orkesterplass.
Ikke vær redd, han er skjermet bak lenkene.
Orkesterplass til hva?
Hva har du oppdaget, hva er metodikken?
Hvordan gjør vi det trygt?
I papirene nevner han følgere, han snakker alltid om voksne.
Han visste ikke at det er de unge som har evnen til å se.
Han var forut for sin tid. Han visste ikke det essensielle.
Så du skulle…
Hvis Kipps ikke var her, så hadde det vært meg.
Det blir fantastisk, George. Du sa du ville se mer.
Skulle du bruke håndjern på meg om jeg nektet?
Du misforstår ganske spektakulært.
Vi har brukt livet på å studere. Vi lever i tankene våre.
Endelig har vi noe som forteller oss alt vi noensinne ville vite.
Noe som kan få oss til å føle alt.
Du og jeg, han skal være vår kanal.
- Det er perfekt. - Nei.
Du kan ikke bruke meg.
Jeg kan ikke se.
Jeg har mistet talentet mitt. Si det!
Er det sant, George?
Du reddet ham fra et skrømt.
Jeg har sett en sånn kniv før. De kommer i par.
Du drepte Carver.
- Nei, George. Nei. - Han forrådte deg.
Han innså hva benglasset var verdt og solgte det.
- Hør her. Det går bra. - Du planla dette, jeg hjalp deg.
Alt blir helt perfekt.
Etter at jeg har drept deg, skal jeg drepe kjæresten din.
- Hvor er de andre? - Følg meg.
Dere er ok.
- Vi er ikke ok. - Vi hørte stemmer. Det kommer flere.
Der. Se.
Lockwood.
Lockwood!
- Han stakk. - Jævelen lurte oss.
- Han hadde en plan. - En livsfarlig en.
Mine beste planer er livsfarlige.
- Hold skrømtene unna til DEPFOK kommer. - Ringte du?
Det må være en telefon her, jeg ringer på veien.
Hvor skal du?
Jeg skal redde vennene mine. Og Kipps.
Du hadde rett. Det er perfekt.
Du bryr deg ikke om meg. Du bryr deg bare om speilet.
Du trenger ikke meg.
Lucy og Lockwood trenger heller ikke meg.
Jeg er den rare.
Det femte hjulet.
Unnværlig. Og det vil jeg alltid være.
Det gir mening at det ender sånn.
Min herre!
Han har
gjenoppstått!
Frigjør ham fra lenkene! Hans storhet burde ikke begrenses.
La ham være vitne til dette fantastiske øyeblikket!
Lucy! Bak deg!
Det er den lille lytteren. Men du hørte ikke meg.
Jeg tror ikke du vil drepe meg, Ms. Joplin.
Hun drepte Jack Carver. Du skulle ikke ha kommet!
Jeg måtte komme!!
Fordi du ikke er det femte hjulet.
Eller en raring.
Eller hva enn du tror du er.
Du er den beste av oss.
Jeg forlot familien uten å nøle.
Lockwood har mistet sin. Vi mister deg ikke, Georgie.
Veldig rørende. Bind hendene dine.
Nei.
For hvis noen skal se inn i speilet, er det meg.
Nei!
Det må bli meg.
Fordi dette er spesielt.
Dette er historisk, du trenger det største talentet.
Største siden Marissa Fittes.
Jeg kan kommunisere med den andre siden.
Dette er ment for meg.
- Nei, du får ikke gjøre det! - Det er ikke ditt valg!
Han kommer til å dø på et blunk.
Se hvordan et glimt har ødelagt ham.
La meg gjøre dette for ham.
Vær så snill.
Hvis du ikke gjør som jeg sier, kutter jeg strupen på dere begge.
Herregud. Seriøst?
Seriøst.
Det har skjedd flere ting siden vi sist møttes.
Jeg skal gjøre en lang historie kort.
Jeg jobber med Fittes nå, så hva med en våpenhvile?
Jeg har dårlig tid.
Jeg jobber ikke for Fittes. Du aner ikke hvem jeg er.
Jeg har tatt meg av åtte kjeltringer og en psykopat i kveld,
en kamp til tar ikke livet av meg.
Spesielt ikke mot noen jeg har slått før.
Du aner ikke hvem jeg er, du vet ikke hva du kødder med.
Kreftene som er i spill.
Benglasset er til besvær.
Du er ubetydelig.
Akkurat som foreldrene dine var.
Hva mener du?
Det får du aldri vite.
Vær så snill, Lucy! Det tar livet av deg!
Ikke våg å se inn i det.
Uansett hva som skjer, dette er ikke din skyld.
Dette er mitt valg.
Fortell meg hva du ser.
Hva du føler, og hva du hører.
Hver eneste detalj.
Se!
Se! Faen ta deg!
Se!
Hva?
Hvis du kan snakke med det, si hva det sier.
Hva er det han sier?
Snakk! Ta til deg alt og fortell herren din hva du ser.
Nei, dette stemmer ikke! Noe er endret!
De er fanget!
Snakk, jente. Snakk!
- Det sier at noe er galt! - Mer!
- Ikke stopp. - Det er ikke det evige!
Det er en felle! Vi må ødelegge det!
Lucy!
Nei!
Lucy. Det er meg.
Du ødela det.
Din dumme guttunge.
Vent.
Det virker.
Noe skjer.
Ja.
Det er utrolig.
Uansett hva som skjer, ikke se på henne. Ikke se på det.
Det er fantastisk!
Det er vakkert.
Vakkert!
Lucy, ikke se.
Nei, det går bra.
Se.
Hvorfor angriper de ikke?
Du har satt dem fri.
George.
- Hvordan kom han fri? - Lenkene…
- Eksplosjonen ødela dem! - Hvor er kården din?
Aner ikke.
Han låser oss. Jeg kan ikke røre meg!
Ikke jeg heller.
Jeg kan ikke se bort.
Jeg er lei for alt.
Det er jeg også.
Ha deg vekk. De er vennene mine!
Lucy, George, kom dere vekk!
Hva skjedde?
Jeg slåss mot kjeltringer, falt ned i katafalken
og slåss mot skrømt. Alt det vanlige.
Jeg ble også skutt.
- Vi trenger en ambulanse. - Ødelegg opptaket, få Kipps til å tie.
Ellers er det over for dere også.
Det er ikke over. Ikke si det.
- Det er ikke slik du skal dø. - Hvordan vet du det?
Vi lar ikke det skje.
- Ikke sant, George? - Aldri.
Jeg vet ikke hva som skjedde. Men jeg vet det var deg.
Ditt talent reddet oss.
Alle hjalp til.
Bortsett fra meg.
Du vet ikke hvordan det er når talentet svinner.
Du føler dem.
Du vet at de er der, men du kan ikke gjøre noe med det.
Man sitter igjen med
frykt.
Det vil skje deg en dag.
Alt som gjør deg spesiell
forsvinner.
- Jeg visste ikke det. - Sa ikke George det?
Vi holder tett om det.
Jeg lover.
Dere kan treffe ham nå.
- Gå, George. - Ses.
Akkurat passe uforsiktig.
Miss Carlyle, Mr. Karim, dere kan hjelpe meg.
De fant kulen. Men det er ingen tegn til et skytevåpen på åstedet.
Så dere noen med en pistol?
Mr. Kipps?
- Lockwood vet vel hvem som skjøt. - Det var mørkt.
Jeg så ingenting. Beklager.
- Er det noe du ikke forteller oss? - Ingenting.
Er det noe mer vi kan gjøre?
Dere har gjort nok. Benglasset skal brennes.
Winkman er i fengsel.
Alt i alt er jeg glad.
- Du ser ikke glad ut. - Tro meg.
Dette er glad.
Nyt det mens det varer.
Og gratulerer.
Dere klarte det.
Han ga dere saken.
Veddemålet.
Jeg skriver reklamen og sier opp.
Jeg holder ord.
Jeg ville bare høre det.
La oss glemme hele greia. Det var en dum idé.
- Seriøst? - Vi gjorde det sammen.
Side ved side.
- Jeg ba Barnes dele kommisjonen. - Femti-femti?
Sytti-tretti.
Vi er en uavhengig organisasjon. Vi har kostnader.
Du er en bra fyr.
Tretti er greit.
Du må alltid heve deg over ham, hva?
Det var ikke derfor. Det var det rette å gjøre, sant?
Hvem skal hjelpe meg vekk herfra?
Dette er så sentimentalt.
Det er en nødvendighet. Det betyr ingenting.
- Luce, føler du at vi vant? - Få meg hjem, kanskje etter en kopp te.
DEPFOK har benglasset.
Det er skadet. Jeg vet ikke hvor ille.
Det er på vei til ovnene.
Beklager. Jeg trodde jeg hadde drept ham.
Det er bra at de ikke har det. Det er ikke i offentligheten.
Men vi bør være ekstra forsiktige.
Bare kjør.
Det er veldig topphemmelig, jeg kan ikke gi deg noen detaljer ennå.
Ærlig talt, Norrie, du hadde knapt kjent meg igjen.
Jeg har opplevd så mye.
Men jeg tror jeg begynner å leges nå.
Jeg håper du også gjør det.
George, det lukter godt.
- Takk. - Henter du glass?
- Min hemmelige oppskrift. - Jeg har asjetter.
Etter deg.
Her kommer det.
Jeg tok feil av George.
Han hatet meg ikke. Han viste seg å være en helt.
Det er bra.
Lockwood døde nesten tusen ganger, men…
Vent!
…han har bestemt seg for at han vil leve.
Det er veldig bra.
Jeg smurte smørbrød.
Og Lucy Carlyle?
- Hun klarer seg. - Kan jeg få en?
- Hun er sterkere. - Takk.
Mindre redd for talentet sitt. Mindre redd for alt.
Er han fortsatt stille?
Hva tror du det så?
Det om å være fanget. Snakket det om de sju åndene?
Jeg vil ikke tenke på det.
Vi ødelegger det.
Om du vil.
- Nei. La oss beholde det. - Bra.
Det er svært unikt.
Begge to er unike.
Så lenge ingen vet noe.
- Om noen av oss. - Ingen får vite noe.
Jeg lover.
Jeg har tenkt litt.
Vi burde ikke ha flere hemmeligheter.
Så…
Jeg så hvem som skjøt meg.
Det var Gullsverdet.
- Fittes-dusten? - Han er ikke fra Fittes.
- Han er en del av noe annet. - Hva mener du?
Før han skjøt nevnte han foreldrene mine.
Han sa at dødsfallene deres var ubetydelige.
Som mitt ville vært.
Fy faen, Lockwood.
Hva vet han?
- Vi må finne ut av det. - Ja, det må vi.
Vi skal finne ut av dette.
Men ikke før beina fungerer og det ikke gjør vondt når jeg ler.
Ingenting stopper meg fra å undersøke…
Angående familien min, det er mer dere burde vite.
Angående det låste rommet.
Seriøst?
Du skal vel ikke…
Ingen flere hemmeligheter.
Du trenger virkelig ikke å gjøre det. Ikke hvis du ikke vil.
Jeg vil.
Klare?
Tekst: Anya Bratberg