Це сталося рівно о 14:30 в останній день навчання.
Ось одяг, у якому була Деві.
Ось її тачка.
А це її обід.
Привіт, джек-поте.
Замовкни.
Саме тоді Деві Вішвакумар узяли в Принстон.
Я вступила! Народ, мене взяли!
-Справді? -Що?
Боже мій, вітаю!
Вона подзвонить мамі,
і та змусить її говорити у FaceTime із родичами з Індії.
Та спочатку вона хотіла сказати декому іншому.
Що таке? Чому ти така дивна?
Я вже не в черзі. Мене взяли.
Що?
Нічого собі, Девіде. Це чудово.
Вітаю. Хоча заслуга фактично моя, бо змусив тебе написати есе.
Гаразд. Байдуже.
Може, відсвяткуємо якось улітку?
Я б залюбки, але влітку буду не тут.
Робитимеш ту операцію, про яку я казала?
Для підборіддя як у Гемсвортів?
Нащо? Я ідеальне поєднання чоловічих рис і краси.
Після випуску їду стажуватися
в юридичній фірмі в Нью-Йорку.
То ти справді їдеш.
Отже, це й усе?
Ми побачимося на випускному, але так. Гадаю, так.
Чорт, ми ж були ворогами десь 12 років.
Страшно подумати, що це все скінчилося.
Знаю. Я сумуватиму за своїм заклятим ворогом.
Певно, зустрінеш когось такого в коледжі
і забудеш про мене.
Ні. Не думаю, що це можливо.
Дійсно кінець ери.
Що мені робити? «Три мушкетери» я дочитав.
Може, домовимося щомісяця зустрічатися в «зумі»?
Щось придумаємо. Ходімо на урок.
Перемога Деві мала гіркуватий присмак.
Те, чого хотіла найбільше, було в її долонях,
проте інша жадана річ, здавалося, вислизала.
Я НІКОЛИ НЕ… …ПРОЩАЛАСЯ
Вітаю, народ!
Настав день випуску,
і така учениця, як Деві,
що за останні чотири роки
пережила найгірші та найкращі моменти з можливих,
могла тільки щиро радіти,
що перетинає фініш зі своїми найкращими друзями.
Їй також присудили звання найкращої учениці,
а це значить, що вона однозначно перемогла свого давнього суперника Бена.
Але вперше їй не хотілося
тикати його в це носом.
Наступного дня Бен поїхав у Нью-Йорк,
а Деві провела епічне останнє літо зі своїми подругами.
Незчулася, як настали
останні вихідні перед навчанням,
дуже насичені подіями.
Не хочу перетворювати мехенді в логістичну зустріч,
але вихідні дуже насичені.
Нірмало, ще раз дякую, що запланувала весілля
на вихідні, у які Деві відїжджає в коледж.
Подякуй моїй астрологині.
Вона сказала, що це гарний день для чуттєвих задоволень.
Не сумніваюся.
Гаразд, на задньому дворі вже поставили намет.
Мамо Нірмало, у тебе все готово на завтра?
Так, я забрала всі свої весільні прикраси.
Так хочу знову носити мангалсутру,
щоб холостяки на бінго нарешті зрозуміли, що я зайнята жінка.
Мамо, чому не знімеш мангалсутру?
У тебе ж є відпадний бой.
Деві, не можна про це питати.
Ні, це нічого.
Андресу байдуже, що я це ношу,
і, якщо чесно, я просто дуже звикла.
Рухаємося далі.
Деві, маєш зібрати речі сьогодні.
Поглянь на мене. Ми їдемо в неділю о шостій,
а завтра в тебе спатиме дядько Аравінд.
Через його апарат для лікування апное уві сні ти не зможеш відкрити шафу.
Ти вже сто разів повторила.
І ти все одно досі це не зробила.
А я тягнула цю велику валізу з гаража.
Не кривися. Одне колесо справне.
Не віриться, що моя маленька сестра їде в коледж.
Може, ми з Манішем приїжджатимемо в гості?
А, може, краще я до тебе, Камало?
Не хочу, щоб ще одні друзі знали, що в мене сексапільна сестра.
До речі, про друзів.
Можна ввечері до мене прийдуть Ел і Фаб?
Будь ласка.
Але лише на годину,
бо обіцяю, Деві: якщо сьогодні не збереш речі,
я тебе в ту валізу спакую.
Боже мій.
Народ, це ми востаннє разом дивимося «Співаки в масці»,
перш ніж ви поїдете?
Ел, ти маєш припинити плакати через наше минуле.
Учора в «Йогуртленді» було ніяково.
Але це востаннє на тебе кричали
за те, що взяла забагато зразків.
Усе буде добре.
Часто бачитимемося, наприклад на День подяки.
Я не приїду на День подяки. У мене змагання з робототехніки.
Але буду тут на Різдво.
Ні.
Шерон запланувала круїз на Аляску на Різдво.
Ціна приваблива, бо весь час буде темно.
Це нічого. А як щодо класичних весняних канікул?
Чудово. Квітень.
Ні, у мене весняні канікули в березні.
То що залишилося? Наступне літо?
Ні, це через рік. Не може так бути.
Дівчата, час згортатися.
Уже пізно, а в Деві багато справ.
Ні. Це надто скоро. Я ще не готова прощатися.
Тоді не треба.
Приходьте всі на моє весілля.
Нам потрібні привабливі молоді люди.
Хто твій красивий друг? Забула імя. Карфакс?
-Пакстон? -Так. Приведи його.
Хочу бачити його обличчя у весільному альбомі.
Дуже дякую, бабусю.
А з вами, сучки, побачимося завтра.
Прикуси язика.
Називати дівчину сучкою — фемінізм.
Деві хотіла поїхати в Принстон більшу частину свого життя,
але від думки про пакування валізи
її кидало в холодний піт, і вона поняття не мала чому.
Гаразд, що мені потрібно?
Черевик.
Так, упевнена, що буду там ходити.
І, може, шкільне приладдя,
бо я навчатимуся.
А ми гарна команда, як для двох, що ненавидять одне одного.
Я не ненавиджу тебе.
Просто вважаю пихатим і неприємним.
Після їхньої останньої розмови Деві часто думала про Бена,
але мало йому писала.
Не хотіла бути божевільною, яка побивається за кимось,
хто вже жив інше життя.
Але час від часу вона не могла втриматися.
Це був гарний початок. Уранці добю.
До речі, про добивання.
У Нью-Йорку була перша ночі;
Бен та інші інтерни з його фірми
були у своєму улюбленому клубі.
Це, власне, єдиний клуб, де приймали їхні фальшиві документи.
-Дякую, люба. -Можеш розбити цю сотню?
-Буде зроблено. -Залиш собі пять.
Саме в такі ночі він думав про Деві найбільше.
Знайшла перлину з «Моделі ООН».
О ні, Девіде, скидаєш на когось ядерку?
Ні, не можна знищувати Долину перед весіллям бабусі.
Шкода, що тебе немає. Запрошені всі мої друзі.
-Чорт. Я б хотів… -Вийшло…
-Чуваче. -Вибач, брате.
Дивися, що я написав тій Челсі.
Я такий грубий із нею.
-Я думав, ти запав. -Так.
Саме тому й знущаюся.
А якщо переключиться на когось кращого?
Ні. Це так не працює.
Я знаю, про що говорю.
Якщо ти знаєш, про що говориш,
то чому щовечора тут тільки ми й жодних дівчат?
Гаразд, пане Велике Цабе.
Малій, яка тобі подобалася, ти так і сказав?
Ну, я…
Ні. Не сказав.
Бо це відстій.
Ні, не відстій. Просто страшно.
Сцикун.
Ти прекрасна, мамо.
Я знаю.
Хай, народ.
Привіт!
Які ви всі гарні.
Фаб, Ел, розкішний індійський прикид.
Дякую, що дала політати.
Тепер завжди носитиму стільки прикрас.
Пані Томпсон, вітаю в моєму домі-слеш-наметі.
Деві, називай мене Ліндсі.
Ти не в школі, я дівчина твого друга.
-Дякую за запрошення. -Я вам рада.
Це наш останній вечір разом, тож треба взяти цю вечірку за яйця
і вичавити з неї кожну краплю веселощів.
-Зрозуміла, невдала метафора. -Так.
Але слухайте,
тут два бармени: старий і крутий.
Гадаю, крутий бармен нам наллє.
Ні, круті бармени не круті люди.
А старі думають, що всі, кому від 15 до 40, одного віку.
-Хай буде старий бармен. -Нащо вам старий бармен?
Здається, я бачила, як він чхнув у чийсь напій.
Годі базікати з друзями.
Купа літніх гостей. Треба привітати.
Пане Махалінґаме.
Деві, яка сміливість — переїжджати за майже 5 тисяч кілометрів
від усього рідного й знайомого.
Хвилюєшся? Я б нервував.
Якщо ти завтра їдеш до коледжу,
то це останній вечір твого дитинства.
Як тобі це?
Навіщо тобі вчитися так далеко?
Що як нікому не сподобаєшся?
Хто тебе втішить?
Не родина, бо вони надто далеко.
Не всі члени її родини далеко.
Я і Маніш на узбережжі.
Люба, годі базікати.
-Ходімо в буфет. -О так.
-Ясно, чому вона й бабуся псевдоподруги. -Так.
Твоє сарі надто вільне. Дай затягнути.
Бабуся дозволила запросити друзів.
Але де Бен?
Він поїхав раніше.
На стажування в якусь тупу юридичну фірму в Нью-Йорку.
Шкода.
То між вами щось було після того, як я поїхала?
Що? Ні.
Чому мало?
Може, тому, що прийшов до нас із квітами.
Так, чувихо, бо був під кайфом.
Чувихо, під кайфом люди стають дуже відвертими.
Я після сиропу NyQuil була така підігріта.
Гаразд. Гадаю, це був просто дивний вечір.
Упевнена, він вважає мене лише подругою.
Зачасто приходив без попередження,
навіть як для друга.
І чому ви стільки разів
потрапляли в одну групу в школі?
Знаєш що, Камало?
У мене немає рідних сестер,
але ти була для мене чудовою старшою сестрою.
Вибач, що я була капосна спочатку.
Усе гаразд, Деві. Такі вони, молодші сестри.
Як роздобула цей шампунь?
Едісон має рацію. Старий бармен просто дав її мені.
Нічого, що ми залишили інших у наметі?
Ми подумали, що можна випити одну чарку лише втрьох.
За ООН.
ООН.
Знаєте що, гейтери? Ми всі шпилилися.
Не можна чекати червня, щоб побачитися.
Може, прилечу на Гелловін.
Якщо заведете по подрузі, будемо як «Спайс Гьорлз».
Супер. Чудова ідея.
Народ, цей план подобається мені значно більше.
Так, мені теж.
Ви думатимете, що я невдаха,
якщо скажу, що дещо боюся їхати?
Деві, саме так почуваєшся ти.
-Справді? -Так.
Просто страшно переїжджати так далеко.
Деві, я знаю, що ти готова до коледжу з восьми років.
Та я не така хоробра, як ти.
Я не хоробра.
Найхоробріша з усіх, кого знаємо.
Завдяки тобі ми ворушилися в школі.
Без тебе ми б досі обідали в учительській.
Та ми в стосунках тільки тому,
що познайомилися з друзями сексапілів,
яких ти мала нахабство домагатися.
У коледжі доведеться завести свою внутрішню Деві.
Деві, що таке?
Ти маєш грати на арфі.
І чому у валізі лише два зошити й черевик?
Ти не спакувала речі?
Припиніть пити чай і повертайтеся на весілля.
Чому ти не спакувалася?
Розумієш, що в Принстоні я не робитиму все за тебе?
Поглянь на мене.
Треба бути відповідальною.
Я знаю, мамо. Вибач.
Привітаймо на танцмайданчику нову пару.
Це їхній перший танець.
Гаразд, іди грай на арфі,
щоб бабуся показала всім рухи, які вчила.
-А потім повертайся нагору. -Гаразд.
Налу, ти весь тиждень її свариш.
Нагадати тобі, що це я шалена наречена?
Хай подорослішає.
Знаєш, чому ти її свариш?
Боїшся, що вона їде.
Я так само поводилася з Моганом.
Він їде в аеропорт,
а я кричу на нього за надто зімятий одяг
чи задовге волосся.
Не марнуй останній вечір із нею, Налу.
Знаю, відпускати важко,
але вже час.
Я поняття не маю, що мені брати.
Ні. Ти знаєш, що тобі потрібно.
Уяви, що це ночівля, яка триватиме багато місяців.
Усе не так просто.
Усе так просто, бубочко.
Просто закинь у валізу якийсь одяг.
А як щось забудеш, у Нью-Джерсі точно є «Коско».
Я хочу не речі з «Коско»,
а бебехи зі своєї кімнати.
І як мені спакувати все своє життя в одну дурну валізу?
Це надто важко.
Заспокойся. Усе гаразд. Я допоможу.
Ти не допоможеш. Тебе немає. Ти навіть не справжній!
Бубочко, що таке?
Я не вмію пакуватися.
Тоді зробімо це разом.
Я не зможу поїхати завтра.
Ти мала рацію. Я нічого не можу зробити без тебе.
Ні, можеш. Просто не мусиш зараз.
Гадаю, мені важко від думки, що покину цей дім,
де жили ти, я
і тато.
Нормально боятися прощатися.
Я теж боюся.
Як думаєш, чому я як те стерво?
Але, Деві, я знаю одне: твій батько дуже тобою пишався б.
Я дуже тобою пишаюся.
Мені не хочеться, щоб ти їхала,
але не дочекаюся, щоб світ побачив, на що ти здатна.
Дякую, мамо.
Я сумуватиму за тобою.
Я теж сумуватиму.
-Як ти закрила ту валізу. -Треба сісти зверху.
Гаразд. Візьмімо тобі щось поїсти.
Вона не може. Деві, пора.
-Гаразд, зробімо це. -Що ти робитимеш?
Побачиш.
Слухайте уважно.
Для бабусі, яка вважає, що я мов без коріння. Готові?
Так!
Нумо всі танцювати!
Чорт, не думав, що бабине весілля буде таким крутим.
Я наче бачив, як вона впала на шпагат.
Бабуся може перетверкати всіх.
Здебільшого тому, що штучне стегно розкручене.
Чула, ти повертаєшся в Аризонський.
Ти не повіриш. Мені подобається бути вчителем.
-Хочу справді ним стати. -Пакстоне, це офігенно.
Ти дійсно вплинеш на учнів:
вони схильні більше слухати красунчиків.
Чекай, у мене для тебе дещо є.
Як офіційний член команди з плавання, ти заслужила це.
Вітаю. Їдеш у коледж спортсменкою.
Це допоможе створити нову мене.
Ні, нічого не створюй.
Ти крута, Мала Ді.
Дякую.
І якщо перші пару тижнів буде важко, дзвони мені.
Тільки не кидай навчання і не наймайся у свою школу.
Вочевидь, це жалюгідно…
-Гаразд. -Так.
Агов.
Ти був дуже хорошим хлопцем,
та, якщо чесно,
друг ти ще кращий.
Деві, відпусти.
Чекс Мікс винен нареченій танець.
Хочу, щоб Сміта нас побачила.
-Ходімо. -Чекс Мікс?
Лише один раз.
Гаразд, моя черга.
Я ніколи не займалася сексом у школі.
Анісо, як ти можеш?
Будьмо, любий.
Так, актовий зал.
Пані Томпсон, це було в залі.
Так, я зрозуміла, Фаб. Дякую.
І можеш називати мене Ліндсі.
Гаразд.
Я ніколи не лигалася в ліжку своєї подруги.
Фабіоло, бери цю кляту склянку.
Що?
Чекайте, у чиєму ліжку?
Памятаєш вечірку, на якій наставляла роги Пакстону?
Його тоді збила машина.
Так, добре. Усі памятають.
Ми з Ів цілувались у твоєму ліжку.
-Чорт. -Ні, я не злюся. Це гаряче.
-Мабуть, я теж маю випити. -Чому?
Я душив вужика на твоєму дивані.
-Тренте. -Що?
Я потім перевернув матрац.
Я там сплю, братане.
Моя черга.
Я ніколи не лигалася з…
Бен?
Було діло.
Що ти тут робиш?
Дивна історія. Я був у Нью-Йорку,
і раптом у мене виникло відчуття, що я маю тобі сказати,
що ти
подобаєшся мені.
Чекай, ти летів через усю країну, щоб сказати,
що я тобі подобаюся?
Так.
Насправді…
схоже, що я кохаю тебе, Деві.
Що?
Я тебе кохаю.
Я теж тебе кохаю, Бене.
Хочеш піти звідси?
Не можу. Мама мене вбє, якщо піду.
Вибач.
Я тебе прикрию.
Іди.
Де ти припаркувався?
Чорт, у мене немає машини. З аеропорту приїхав на таксі.
Зараза, моїй перекрили виїзд.
То мені вже йти?
Знов скажеш, що тобі час здрімнути?
Чорт, я так сказав?
Та я був козлом.
Так, був.
Вибач за це.
Нічого. Твій великий романтичний жест це компенсував.
Деві,
маємо бути разом.
-Справді? -Так.
Спробуймо, коли почнеться навчання.
Нью-Йорк недалеко від Нью-Джерсі.
У плані культури це різні галактики,
але їх розташування не така проблема.
Гаразд. Якщо перестанеш лаяти Джерсі.
Просто це так легко.
Але я спробую для тебе.
Тоді я за.
Гаразд, мені треба додому. Скоро в аеропорт.
Чорт, як я надіну сарі?
Глянемо на YouTube?
Деві, надіюся, ти не спиш.
Приїдемо в аеропорт за 2 години —
не буде часу на вибірковий огляд.
Ти встала?
Не сонна, спакована й переважно помита.
То ти готова?
Так. Здається, готова.
Чекай, я дещо забула.
Неси речі в авто, а я зараз.
Як життя, боги?
Ви, напевно, чули: сьогодні важливий день.
Я нарешті їду на схід.
Знаю, зазвичай під час таких розмов
я прошу щось на кшталт менших пор чи хлопця,
який може підтягуватися на одній руці,
але цього ранку я просто хочу
подякувати.
Я надзвичайно вдячна.
У мене дивовижне життя, у якому повно класних людей, яким я небайдужа
і які мене люблять.
Дякую, що завжди дбаєте про свою дівчинку.
І, якщо не проти, наглядайте за мамою, поки мене не буде.
Буду вдячна.
І не ображуся, якщо поділите набрані на 1-му курсі 5 кілограмів
порівну між цицями й задом.
Ні. Забудьте.
Просто подбайте про мою маму.
Вона заслуговує на щастя.
Хай там як,
я вас люблю.
А з тобою побачимося в Принстоні.
Отак наша бригада із «Шерман-Оукс» почала нове життя…
на обох берегах.
Що скажеш, Ґірсе?
Коледж забійний.
На сході…
і заході…
-Знято. -Дякую.
-Є. -Було дуже круто.
-Бачила, який сильний вибух я зробив? -Так, потужний.
…а ще в одному містечку в пустелі.
ШТАТ АРИЗОНА
Але всі почувалися якраз на своєму місці.
-Як смачно. -Фісташка.
-Завжди вибираєш кращі. -Ти береш дивні смаки.
Після чотирьох непростих років у старшій школі
у Деві нарешті зявились і хлопець, і коледж мрії.
Будуть, звісно, й інші бажання,
наприклад стати першою суддею Верховного суду,
а за сумісництвом — зіркою хіп-хопу.
Але в цю мить
наша маленька зірвиголова з Долини була щаслива.
Це був Джон Макінрой наживо з Принстона, Нью-Джерсі,
і я прощаюся з вами.
На деякий час.
Переклад субтитрів: Троцька Ольга