-Mamma. -Hej, älskling.
Vet du var pappa är ikväll?
Är nåt på tok?
Jay, älskling?
Vad är det?
Jay?
Jay.
Jay!
Åh nej. Jay!
Jag ska hämta nån.
Nej, sluta nu. Sluta!
Snälla, mamma. Sluta!
Sluta!
Pappa.
Är det sant?
Vad har du gjort mot oss?
-Vad i helvete har du gjort? -Sally, sluta.
Sluta.
Lämna oss ensamma.
Ingrid.
Han ringde mig.
Han ringde mig precis innan.
Han måste ha vetat vad han skulle få se.
Jag är så ledsen.
Det är du fan inte alls.
Vad trodde du att det var?
Någon sorts kärlek?
Det är vår son.
Se vad du tog ifrån honom.
Och vad du tog ifrån mig!
Du tog honom ifrån mig.
Ingrid! Nej! Sluta!
Snälla, sluta.
Du har tagit min son!
När du förstod att du var besatt av henne…
…borde du ha tagit livet av dig.
Dig kunde jag ha begravt och överlevt.
Hela sitt liv försökte din son bli som du, trots…
Trots att hans främsta kvalitet var att han inte var ett dugg lik dig.
Men du sitter med oss idag.
Tack, allesammans. Jag ska säga ett par ord.
"Döden betyder ingenting.
Den räknas inte.
Jag har bara dragit mig tillbaka till ett annat rum.
Ingenting har hänt.
Allt är precis som förut.
Jag är jag, du är du.
Det liv vi levde så lyckliga tillsammans är det samma det alltid har varit.
Allt vi var för varandra det är vi fortfarande. "
Jag beklagar verkligen sorgen.
Jag har upplevt det du går igenom.
När Aston tog sitt liv.
Nej.
Det var en olyckshändelse.
Han tog inte livet av sig.
Det är ju alltid något.
Att veta att ens barn ville dö
är det allra svåraste.
Det kommer jag aldrig över.
Du var väl med honom?
Du såg honom.
Var är Anna?
Jag vet inte.
Hon måste ha lämnat en lapp eller någonting?
Så klart inte.
Det här är vad hon gör.
Vad?
Flyr.
Du väntar på henne, eller hur?
Jag ser hur totalt irrelevant jag har blivit för dig.
I det kan jag finna ansenlig styrka.
Det här blir sista gången vi ses.
Jag förstår.
Gå härifrån då!
Anna.
Jag vill bara veta att du mår bra. Det är allt.
Jag behöver dig.
Var är du nu?
Anna!
Jag har tid hos Peggy Graham.
-Hon är på femman. Jag ska ringa… -Jag hittar.
-Peggy. Var är hon? -Du kan inte bara gå in där.
-Var är Anna? -Vad gör du? Är du från…?
Berätta!
Snälla.
Ska du verkligen jobba igen redan? De skulle förstå om du behöver mer tid.
Mer tid förändrar ingenting.
Jag måste dit.
Anna.
Mår du bra?
Ja.
Du får stanna här så länge du vill.
Jag gillar att ha dig här.
Tack.
Men lova mig att det här var sista gången.
Vad menar du?
Du kunde ha fått ett så fint liv med Jay.
Vad menar du med "sista gången"?
De stackars pojkarna som…
…faller för dig så intensivt.
Han hade väl inte en chans?
Inte din bror heller.
Aston älskade dig så mycket.
Du visste om det.
Det är klart att jag gjorde.
Ni var oskiljaktiga.
Du visste om det, och du gjorde ingenting.
Vad skulle jag göra?
Ni verkade lyckliga.
Han var förtrollad av dig.
Jag var ett barn.
Jag tror inte att någon hade vetat vad de skulle göra.
Du borde ha stoppat honom.
Alla nätter han kom till mitt rum borde du ha stoppat honom.
Jag önskar att vi kunde ha stoppat honom,
men han var så rädd och förvirrad…
Det var jag också!
Nej!
Vart ska du?
Nej, lämna mig inte ensam.
Jag behöver dig.
Gå inte.
Jag heter Anna.
David.
Angenämt.
Så…
Har du en bra semester?
-Där är du ju. -Hej, älskling.
-Det här är Anna. Vi träffades vid poolen. -Lynnette.
Hur är ditt rum?
Vi har utsikt över parkeringen. Jag funderar på att klaga.
Det är jättefint.
Det är bröllopssviten.
Var är den tursamme jäkeln?
Han är inte här.
Lämnar han dig ensam på bröllopsresan? Vad är hans problem?
Han är död.
Vad hände?
Jag hade en affär med hans far, han kom på oss och så föll han.
Det var mitt fel.
Vänta.
Ta det…
Ta det lugnt.
-Sluta! -Vad då?
-Förlåt. -Vart fan ska du?
-Håll dig borta. -Jag pratar med dig!
Du gör det inte lätt för mig.
Jag var tvungen.
Jag vet.
"Bestäm dig och gör det. "
Det brukade min pappa alltid säga.
"Vill du bli kirurg? Bra. Kämpa på. "
"Vill du gifta dig med Ingrid? Toppen. "
"Hon är ett bra val. "
Och så träffade du mig.
Ja.
Jag släppte in det osäkra.
Och se hur det gick.
Jag tror inte…
…att man kan skilja på vem man är och vad man har gjort.
Men vi kan inte låta allt vara förgäves heller.
Det var vårt fel att Jay dog.
Jag vill ändå inte ha det ogjort.
Ångrar du det inte?
Det kan jag ju inte.
Vi orsakade så mycket smärta.
Men det är över nu.
Jag är verkligen ledsen över det som hände.
Jag önskar att vi aldrig hade träffats.
Försök inte hitta mig igen.
Gratulerar till bröllopet.
Är du tillbaka i London?
Okej.
Jag behöver dig.
Kan vi ses i lägenheten?
Tack.
-William, inte sant? -Ja.
Visst är trapphuset underbart?
De här lägenheterna är sällan till salu. Den här har precis lagts ut på marknaden.
Det är ett sovrum och ett badrum, men visst känns det större?
Jag klarar inte det här längre.
-Jag kan inte bo hemma hos mamma. -Det behöver du inte.
Du måste sluta straffa dig själv. Kom nu.
Jag ska visa dig sovrummet.
När jag skriver det här är du på väg till mig i natten.
Jag väntar tålmodigt.
Jag tänker på åren vi har framför oss.
-Går det bra? -Snart är jag gift.
Då formar en ny ordning resten av våra liv.
Allt kommer att bli annorlunda. Allt kommer att vara som förut.
Jag har länge dragit till mig vissa krafter i livet.
Jag låter dem göra sitt.
Ibland sliter de i mig som en orkan.
Ibland gör de istället att marken under mig skiftar,
så att jag står på annan jord,
och något eller någon har svalts av jorden.
Men på något sätt överlever jag alltid.
Vad som än händer mellan oss vet jag att du också överlever.
Det är vad vi har fått lära oss.
Och jag är din.
I oändlighet.
Allt, för alltid.
Det har varit ett tufft år. Mer än ett år egentligen.
Ska jag ta det från början?
-Det låter som en bra idé. -Ja.
Det här är första gången för mig, så jag kan inte reglerna.
Vill du ha regler?
Ursäkta?
Känner du att du behöver det?
Så märkligt.
Undertexter: Sara Palmer