ОДЕРЖИМІСТЬ
-Мамо. -Привіт, любий.
Ти знаєш, де сьогодні тато?
Усе нормально?
Джею, любий.
Що таке?
Джею?
Джею.
Джею!
О ні. Джею!
Я когось покличу.
Це наречена вашого сина?
Прошу, мамо.
Ні, припини!
Мамо, будь ласка, годі!
Припини!
Тату.
Це правда?
Що ти з нами зробив?
-Якого хріна ти наробив? -Саллі, годі.
Годі.
Залиш нас.
Інґрід.
Він мені дзвонив.
Дзвонив, якраз перед цим.
Мабуть, знав, про що він довідається.
Мені дуже шкода.
Ніхріна.
Що ти собі думав?
Що це якесь кохання?
Це наш син!
Дивися, що ти в нього забрав.
І в мене!
Ти забрав його в мене!
Інґрід! Ні! Припини!
Прошу, припини.
Ти забрав мого сина!
Коли ти зрозумів, що одержимий нею…
ти б мав себе вбити.
Я б поховала тебе й жила б.
Твій син усе своє життя намагався тебе перевершити, а…
а найкращою його рисою було те, що він узагалі не був схожий на тебе.
Але з нами сьогодні сидітимеш ти.
Дякую всім. Кілька слів.
Смерть — це ніщо
Вона не рахується
Я просто перемістився В сусідню кімнату
Нічого не сталося
Усе залишається, як було
Я — це я, а ти — це ти
І старе життя, яким ми жили Так щасливо разом, недоторканно, незмінно
Ким ми були одне одному Тими є і понині
Мені так шкода.
Я була на вашому місці.
Коли Астон пішов з життя.
Ні.
Це був нещасний випадок.
Мій син себе не вбивав.
Ну, це вже краще.
Знати, що твоє дитя хотіло померти, —
це найважче.
Я так і не змирилася.
Ви були з ним, так?
Ви його бачили?
Де Анна?
Я не знаю.
Вона ж
залишила записку
чи щось таке?
Звісно, ні.
Боюся, так вона й чинить.
Як?
Тікає.
Та ти чекаєш на неї!
Бачу, наскільки я для тебе стала неважлива.
І це надасть мені значних сил.
Зараз ми бачимося востаннє.
Я розумію.
Та йди вже!
Анно.
Дай знати, що з тобою все гаразд. Це все, що я прошу.
Ти мені потрібна.
Куди ти поділася?
Анно!
У мене зустріч із Пеґґі Ґрем.
-П'ятий поверх. -Дякую.
-Я подзвоню. -Сам знайду.
-Пеґґі. Де вона? -Вам туди не можна.
-Де Анна? -Що ви тут робите? Здуріли.
Кажи!
Будь ласка.
Тобі не зарано повертатися на роботу?
Там зрозуміють, якщо ти попросиш часу.
Час нічого не змінить.
Я маю продовжувати.
Анно.
Усе нормально?
Так.
Можеш лишатися скільки хочеш.
Мені подобається, коли ти тут.
Дякую.
Пообіцяй, що це востаннє.
Ти про що?
У тебе могло бути чудове життя з Джеєм.
Що означає твоє «востаннє»?
Цих бідолах,
які так у тебе закохуються.
Він не мав шансів, так?
Як і твій брат.
Астон так тебе кохав…
Ти знала?
Ну звісно.
Ви були нерозлучні.
Ти знала й нічого не зробила.
А що я могла?
Ти здавалася щасливою.
А він був тобою поглинений.
Я була дитиною.
Не думаю, що хтось знав би, як із цим розібратися.
Ти мала його зупинити.
Він стільки ночей приходив у мою кімнату. Ти мала його зупинити!
Якби ж то ми могли його зупинити, але…
він був таким наляканим і збентеженим…
Як і я!
Ні!
Куди ти йдеш?
О ні. Не кидай мене.
Ти мені потрібна.
Не йди.
Я Анна.
Девід.
Радий знайомству.
Отже…
відпустка гарна?
-Ось ти де. -Привіт, люба.
-Це Анна. Ми познайомилися біля басейну. -Лінетт.
Який у тебе номер?
У нас вид на парковку.
Я хочу поскаржитися.
У мене гарний. Номер для медового місяця.
І де цей щасливчик?
Його тут немає.
Лишив тебе саму в медовий місяць? Що з ним таке?
Він помер.
Що сталося?
У мене був роман з його батьком. Наречений побачив і впав.
Упав через мене.
Чекай.
Просто…
Повільніше.
-Припини! -Що?
-Вибач. -Куди тебе понесло?
-Відчепися! -Я до тебе говорю!
Ти не полегшуєш задач.
Я мав приїхати.
Я знаю.
«Наважся і зроби це».
Так мені завжди казав батько.
«Хочеш бути хірургом?
Добре.
Тримайся цього.
Хочеш одружитися з Інґрід?
Чудово.
Гарний вибір».
А потім ти зустрів мене.
Так.
І дозволив собі непевність.
І от що сталося.
Я не думаю…
що ми можемо відділити те, хто ми, від того, що ми зробили.
Але
не можна дозволити, щоб усе було марно.
Через нас помер Джей.
І однак я б нічого не міняв.
Ти не шкодуєш?
Як я можу?
Ми спричинили стільки болю.
Але це скінчено.
Мені так шкода
через те, що сталося.
Краще б ми не зустрілися.
Більше мене не шукай.
Вітаю з одруженням.
Ти вже повернувся в Лондон?
Гаразд.
Ти мені потрібен.
Зустрінемося у квартирі?
Дякую.
Ви Вільям, правильно?
Так.
Ці сходи прекрасні, правда?
Купити таку квартиру — справді рідкісна можливість.
Ця лише надійшла в продаж. Одна спальня, один туалет,
але вітальня така велика, що квартира видається просторішою.
Я більше не можу.
Не можу повертатися до мами.
І не треба.
Годі себе карати.
Ходімо.
Ходімо, покажу вам спальню.
Я пишу це, поки ти пробиваєшся до мене крізь ніч.
Я терпляче чекатиму,
думаючи про майбутні роки.
-Усе гаразд? -Скоро я стану заміжня.
І новий порядок формуватиме решту нашого життя.
Усе зміниться.
Усе лишиться як раніше.
Я так довго притягувала сили, що визначали моє життя.
І я їм це дозволяла.
Іноді вони проносяться мною, немов ураган.
А іноді просто зміщують землю піді мною,
і ось я вже стою на іншій землі,
а когось чи щось поглинуто.
Однак я завжди виживаю.
Тож, що б не сталося між нами, я знаю, що ти теж виживеш.
Бо ми навчилися це робити.
І ти матимеш мене.
Нескінченно.
Усю, завжди.
Рік був дуже важкий.
А власне, більше, ніж рік.
Мені почати з початку?
-Можна з будь-якого місця. -Так.
Я цього ніколи не робила, тож не знаю правил.
Правила б допомогли?
Перепрошую?
Це те, що вам потрібно?
Як дивно.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда