„UVĚDOMTE SI, ŽE VŠECHNO SOUVISÍ SE VŠÍM.“
PŘIPISOVÁNO LEONARDU DA VINCIMU
Dopravní špička.
Ta je všude stejná.
Musíte se dostat do cíle, co nejrychleji to jde.
V uspěchaném světě...
byla příroda zahnána do stínů.
Ale tady v Nepálu si jen s postranními uličkami nevystačíte.
Takže když musíte vyjet na hlavní,
můžete buď trčet v zácpě,
nebo si razit vlastní cestu.
Tenhle vzpurný účastník provozu následuje příkladu svých druhů...
a stejně jako oni cestuje v noci za potravou.
A to, že je tu dneska místo savany předměstí,
ho rozhodně nezastaví.
Tváří v tvář našemu šílenému světu se příroda snaží najít si cestu.
A tím si každý z těchto odhodlaných nosorožců
spřádá svou vlastní nitku do obrovské pavučiny života.
Jde o živou síť, která pokrývá celý náš svět.
Spojuje všechny živé bytosti.
A my vám teď vůbec poprvé odhalíme jak.
Od nejhustších lesů...
po nejhlubší oceány.
Od nejdivočejších obloh...
po nejžhavější pouště.
Tato skrytá síť spojuje zázraky života
s nejmocnějšími silami naší planety
a celý náš svět tak udržuje při životě.
A i když ta životně důležitá spojení narušíme...
tak příroda bojuje dál.
Tohle je zázračný nevyřčený příběh o nejmocnější síle na Zemi.
O životě jako takovém.
Odhalte jeho tajemství
a my vám ukážeme, jak dosáhnout lepší budoucnosti...
v našem vzájemně propojeném světě plném života.
NÁŠ SVĚT PLNÝ ŽIVOTA
ÚŽASNÁ PŘÍRODNÍ SÍŤ
Vlákna přírodní sítě najdete všude, kam se podíváte,
i na divokém zamrzlém severu.
NAMLUVILA CATE BLANCHETT
Možná to neví,
ale tato sobí samička má před sebou důležitou roli.
Musí jen přežít tak dlouho, aby si ji zahrála.
Pomůže jí nejmocnější možné pouto, to mateřské.
Ale nejprve si musí osvojit ten nejdůležitější nástroj pro přežití.
Své nohy.
Je to rozená atletka.
Rychlost, vytrvalost, to všechno ovládá.
Nebo bude ovládat, až se naučí chodit.
Do té doby bude tahle trénující sprinterka v bezpečí
pod nohama své matky.
Neunikla totiž orlímu zraku...
který jen čeká, až zabloudí.
Dnes ji máma ochránila.
Ale čím dřív se naučí chodit, tím větší má šanci na přežití.
Toto sobí tele bude ve stádu v bezpečí.
A právě společně tato zvířata zanechávají stopu,
kterou pociťujeme i daleko od Arktidy.
Ale jen když si budou dávat pozor.
Vlci.
Venku na pláních...
zpozoruje stádo blížící se nebezpečí a využije svou vrozenou schopnost.
Na otevřené ploše dovedou upalovat.
Ale mezi stromy je zpomaluje hluboký sníh.
Naštěstí pro ně je to s kratšíma nohama ještě náročnější.
Na otevřené ploše se jim zase běží lépe.
A toto plaché stádo má své pronásledovatele opět pod dohledem.
V Arktidě není snadné přežít ani pro toho nejlepšího běžce.
Ale tento nekonečný tanec predátora s kořistí
má dopad na nás všechny.
Zatímco se mládě a jeho stádo pasou na porostu...
zkracují jej,
díky čemuž se zde může usadit sníh.
A dravci zase udržují stáda v pohybu,
čímž rozšiřují oblast, kde se stáda pasou.
Společně pomáhají vytvářet nepřerušované sněhové pokrývky
a proměňují tak tyto bílé pláně v obrovské kosmické zrcadlo...
které zvládne odrazit až 85 % slunečního tepla zpět do vesmíru.
Potřebujeme, aby Arktida zůstala zamrzlá, abychom stabilizovali naše klima
a aby se na naší planetě dalo ještě lépe žít.
A tento úžasný chladicí systém
pomáhá nastartovat další řetězovou reakci...
která se vrhá do hlubin našich oceánů.
Protože jen kousek od pobřeží zamrzá moře.
Ledové krystaly stoupají ke hladině...
čímž tlačí hustší mořskou vodu na dno.
A místo ní se na povrch dostává teplejší voda.
Jde o začátek obrovského oběhového systému.
O čerpadlo, které pohání mořské proudy na tisíc let trvající okružní cestě,
která spojuje všechny oceány světa.
Kde jsou proudy...
tam je život.
Nikde to neplatí tolik jako na tropickém korálovém útesu.
Čtvrtina všech známých mořských druhů žije na podobných útesech.
A miliarda nás lidí je na nich závislá z hlediska obživy,
živobytí a ochrany.
I tady v proudech kolem útesu
platí stejná pravidla...
jak pro lovce, tak pro ty lovené.
Trik je v tom být o krok napřed před konkurencí,
jakkoli to jen jde.
Tato vajíčka sépie schovala mezi kameny jejich matka.
Problém je, že už brzy budou průhledná.
Takže maličká embrya se nesmí ani hnout, aby je někdo...
No jo. Potížista se vždycky najde.
Tenhle předčasně vyspělý mladík je menší než arašíd
a už teď mu okolní útes učaroval.
Bude žít jen rok,
takže se snaží naučit, co nejvíc to jde,
co nejrychleji to jde.
Ale jeho rozjařenost přitahuje pozornost.
Hladový strašek paví má nejbystřejší zrak na útesu.
Vejce má nejraději naměkko.
Ale junior je před ním o krok napřed.
Teď mě vidíš.
A teď už ne.
Ale na tuhle lest nenaletí všichni.
Žralůček okatý cítí elektrický signál produkovaný jeho dalším chodem.
A tlukot srdce mláděte se rozléhá jako autoalarm.
Na poslední chvíli ale nějak vytuší...
že musí přestat.
Zadrží dech, zpomalí svá tři srdce
a znovu zmizí.
Tento horlivý student potřebuje...
už jen dospělého, co ho naučí ulovit večeři.
Po tomhle chce rádobylovec na svět.
Absolvování vajíčkové školy mu dává nejlepší start do života.
Teď bude hodovat na příležitostech, které mu proudy přinesou.
Droboučcí tvorečci jedou po vodní dálnici
od jednoho vzdáleného útesu ke druhému.
Šíří nový život a novou naději
pro budoucnost těchto podvodních zázraků.
Od mláděte soba, které pomáhá pohánět puls oceánu,
a přes tropický útes
proudí síť oceánských proudů, která spojuje oba póly
a pokračuje až do Antarktidy.
Teploty pod bodem mrazu zrychlují puls oceánu
a znovu čerpají mořskou vodu na sever...
kde ty nejsilnější proudy podporují život...
na místech, kde byste to vůbec nečekali.
V období sucha v africké poušti Kalahari
se všichni snaží přežít vedro.
Ale i tady...
poskytuje přírodní síť přesně to, co život potřebuje k rozkvětu.
A to vše proto, že tisíce mil odsud
mrazivý atlantský proud naráží na žhavý pouštní vzduch.
Do vnitrozemí vane hustá mlha.
Nad horami se vznáší bouřková mračna
a pouštějí se tu do přírodních pokusů.
Každý blesk je tak silný...
že štěpí molekuly ve vzduchu
a vytváří dusičnany,
tekuté hnojivo nezbytné pro růst všech rostlin na Zemi.
Tyto živiny prší z nebe a pak putují na jih...
napříč stovkami kilometrů jižní Afriky...
až se vlijí do delty řeky Okavango...
promění vyprahlou poušť Kalahari v jednu z největších přírodních oáz...
a nastartují nový růst v kdysi nehostinné poušti.
Ale zatímco spojení se vzdáleným oceánem dodá vodu...
tak až místní musí vytvořit sousedství, kde se bude dařit všem.
Obří inženýři si proráží cestu vegetací...
a vytváří vodní sítě...
které spojují tůně a napajedla...
díky čemuž se na živiny bohatá voda šíří dál.
Na své si přijde každý.
A tahle rodinka lenošících hrochů se chystá...
na vodní hrátky.
Zabrali si nejlepší koupaliště v okolí.
Ale táta hroch nemůže odpočívat.
Udržet si toto koupaliště a zároveň harém hrošic nebude snadné.
Obojí je cennou komoditou pro mladé hrochy,
co chtějí založit rodinu.
Pro tátu hrocha je tento vetřelec podobně lákavý jako náplast ve vířivce.
Táta ho varuje, aby se stáhl.
Boj s dvoutunovým rivalem by byl vyčerpávající.
A taky by mohl být smrtelný.
Ale pokud ten mizera vleze do jeho tůně,
může si táta hroch vybrat.
Ztratit rodinu...
nebo bojovat.
Táta hroch bude možná muset vyprovodit ještě mnoho vyzyvatelů.
Ale prozatím je potřeba oslavit vítězství.
Jo, ještě pořád na to mám.
Všechno tohle dovádění a bojování prodlužuje vodní hrátky.
Víří vodu a brání její stagnaci.
Takže i když začne hladina vody klesat,
kolegové krajinní inženýři
si mohou být jistí, že tahle hroší voda je pitná.
Už za pár měsíců...
zmizí všechno vodní bohatství.
A tyto buldozery stáhnou zbytky jídla...
až na zem.
Ale i tahle demoliční večeře
spustí řetězovou reakci,
jejíž dopady jsou daleko za hranicí pouště...
protože dláždí cestu dalšímu přírodnímu jevu.
Ohni.
Mrtvé dřevo je palivem pravidelných požárů, které savanu oživují.
A v těchto plamenech má začátek nová nit v obrovské pavučině života...
která spojuje kontinenty.
Zatímco porost a půda hoří,
ze země se uvolňují mikroskopické živiny.
Stoupají vzhůru s kouřem...
vstříc mrakům.
Vysoko v atmosféře
unáší silný vítr částečky fosforu.
Toto hnojivo se dostává za Atlantský oceán...
až na oblohu nad Jižní Amerikou...
kde s deštěm putuje...
až do Amazonského pralesa.
Je pozoruhodné, že polovina fosforu, který se sem dostane,
pochází z afrických požárů...
které tak hází mezikontinentální záchranné lano
třem milionům druhů, které toto místo nazývají domovem.
Mysleli jsme si, že místní neuvěřitelná rozmanitost života
se vyvinula díky konkurenčnímu tlaku.
Svou roli tu však hraje i jemnější, ale stejně mocná síla.
Spolupráce.
Nad tím vším se tyčí elegantní juvie ztepilá.
Roste tu už více než sto let.
Se svou výškou téměř 50 metrů je pilířem vyšší společnosti.
Na vrchol se dostala proto, že je nejlepší síťovou specialistkou,
a věří, že její kontakty jí poskytnou vše, co potřebuje.
Jasně žluté květy plné nektaru oznamují, že je připravena se rozmnožovat.
Ale je trochu vybíravá.
Nechce přijímat jen tak někoho.
Chce jen ty opylovače, kteří už navštívili nějakou jinou juvii.
Její květy mají tedy ochranný kryt.
Na překonání této překážky bude potřeba pořádný silák.
Je až neskutečné, že tento strom má tak dobré kontakty,
že toto těžké hledání vhodných adeptů může přenechat
osobní asistentce.
Jde o sousedící orchidej,
která se snaží přilákat vlastního opylovače.
Její podmanivé aroma je zcela neodolatelné
pro pravého znalce vůní.
Tenhle včelí trubec je mistr parfumér.
Když pracuje na své vlastní značce kolínské,
musí do ní přidat i tuto božskou vůni.
Svými štětinami sbírá ty nejkvalitnější vonné oleje...
a obratně je míchá v pylových košíčcích.
Díky dokonalé směsi bude pro všechny ctitelky ještě atraktivnější.
Musí ji tedy namíchat tak akorát.
Možná ještě trošku.
Ale tento parfémový perfekcionista juvii nepomůže.
Pomůžou ti, co přiláká.
Lesní vzduch prosycují svůdné vůně,
díky čemuž se začnou objevovat větší a silnější včely.
A právě na tyto kulturistky juvie čekala.
Včelí samičky mají sílu na to kryt vypáčit...
a doručit pyl, který strom potřebuje k rozmnožení.
Mistrná znalost lesních kontaktů se vyplatila.
A než se rok s rokem sejde, promění se květy v plod,
který je ještě těžší rozlousknout.
Ani třicetimetrový pád...
nevysvobodí semena z jejich tvrdé skořápky.
Do tohoto trezoru se dostane jen zkušený kasař.
Ale tento ušlechtilý strom má kontakty i v lesním podsvětí.
Podezřelý číslo jedna,
chmaták aguti.
Jen tento hlodavec má ty správné nástroje, kterými skořápku otevře.
A když přijde na para ořechy uvnitř, musí je získat všechny.
Pokud mu nějaké zbydou, schová si je do skrýší po celém lese.
Aby je spořádal později.
Ale tenhle lesní zlodějíček jich má schovaných tolik,
že už si ani nepamatuje, kde jsou.
A právě na tato ztracená semena juvie spoléhá.
Vkládat vlastní budoucnost do rukou téhle partičky může působit lehkovážně.
Ale v tom je kouzlo přírodní sítě.
Tyto fantastické spolupráce skutečně fungují.
A jsou tak spolehlivé, že každičký para ořech
vzniká tímto mimořádným způsobem.
Tato plodina může pocházet jen ze zdravého a netknutého deštného pralesa.
A existuje jedno konkrétní zvíře,
které je pro zdraví celého lesa klíčové.
Jde o tvora, který tomuto království vládne železnou rukou a strachem.
Nebo tedy aspoň bude vládnout, až konečně vyleze z postele.
Typický puberťák.
Tento mladý jaguár celé dny prospí
a vstane jen občas, aby vyraboval spíž.
Svačinu najde v korunách stromů...
i pod vodou.
Ale jeho bezmezný apetit znamená, že kamkoli vkročí,
tak s sebou nepřináší smrt, ale život.
Bez velkých koček
by tohle místo mohlo vypadat úplně jinak.
Méně lovců by znamenalo nárůst pasoucích se zvířat,
která by spořádala všechny mladé stromky.
Odumírající starší stromy by nahradily méně početné stromky mladší.
Sluneční světlo by proudilo mezerami v korunách.
Vlhký podrost by vyschl
a všichni ti, co jsou na vlhkosti závislí, by zmizeli.
Květiny by zvadly.
Kolibříci by trpěli hlady.
Bez velkých predátorů...
by se zestonásobil počet mravenců...
a ti by lísteček po lístečku zlikvidovali celý les.
Stačí jeden chybějící článek a celá síť se začne rozpadat.
Ale tam, kde loví jaguáři, se stávají pojivem,
které spojuje složitou síť deštného pralesa.
A tento nenasytný puberťák
se pokusí o něco, co si dovolí jen málokterý lovec.
Postaví se jinému predátorovi.
Samici kajmana...
která tu čeká na vlastní kořist.
Naivního jaguára by přemohla snadno.
Jde jen o to, kdo zaútočí první.
Tahle porce by stačila i tomu nejhladovějšímu puberťákovi.
Navíc bude mít zásadní dopad i pro okolí.
Protože tyto zbytky se brzy vydají na vlastní cestu,
která odhalí ohromující tajemství toho,
jak lesy po celém světě ve skutečnosti fungují.
Hnijící mršina uvolňuje celoživotní zásobu živin,
které prosakují do lesní půdy.
A pod zemí na ně něco čeká.
Mikroskopické vlákno vstřebá živiny
a přenáší je dole pod stromy.
Jde o jedinou nitku v obrovské živoucí síti.
Toto mycelium neboli podhoubí
se line pod celým deštným pralesem.
Jeho maličké terminály se napojují na kořeny stromů
a získané živiny směňují za část potravy stromu.
Jde však o víc než jen o výměnný obchod.
V některých lesích jsou stromy spojeny
do jediné obrovské podzemní sítě.
Jde o chytrý systém, který umožňuje vzájemný tok jídla a vody
od nejsilnějších k nejslabším.
Dokonce i napříč druhy.
Stromek, co potřebuje slunce,
mohou pomoci vychovat jeho vysocí sousedé.
Stromy mohou svou síť používat i ke vzájemné komunikaci.
Jde o jakési vyšší vědomí, které varuje před nemocí či útokem
a připravuje ostatní na těžké časy.
Rozsah světové sítě podhoubí je ohromující.
Kdyby se natáhla, sahala by za hranice sluneční soustavy
a byla by delší než poloměr naší galaxie.
Ale tady na Zemi společně se stromy
bezpečně uchovávají tři čtvrtiny pozemského uhlíku pod zemí.
Tento fíkovník je stovky let starý.
Jde o mateřský strom.
V jeho stínu vyrostlo mnoho stromků.
Ale teď se jeho život chýlí ke konci.
Síť podhoubí mu umožní vykonat poslední nezištný čin.
Darovat své poslední drahocenné živiny komunitě.
Jde o poslední přání, kterým svou lesní rodinu co nejlépe zaopatří.
Na stejném místě vyroste nový strom, který bude v této roli pokračovat.
To vše díky zázrakům této úžasné sítě.
Někteří vědci dnes stále častěji vnímají lesy
jako navzájem propojenou jednotku...
ve které společně pracují rostliny, zvířata i houby...
v rámci spolupracující a soběstačné komunity.
Jde o ztělesnění úžasné přírodní sítě.
Ve světle těchto nedávných objevů
dává smysl předpokládat, že celá planeta funguje podobně.
Každý život je propojený.
Od rychlého soba
po vítězného hrocha.
Každý čin má své důsledky.
Od pulsu oceánu po úrodnou bouři.
Celá příroda je nějakým způsobem spojena s životy nás všech.
I když nekráčí naší ulicí.
Vlákno života se táhne do všech koutů světa.
Ale přírodní síť musí být neustále v pohybu,
musí tančit v rytmu naší živoucí planety
a reagovat na plynutí času.
V neustále se měnícím světě
se vždy najde spousta příležitostí.
Jde jen o správné načasování.
Překlad titulků: Lukáš Gurník