"FORSTÅ AT ALT HENGER SAMMEN MED ALT ANNET."
SAGT AV LEONARDO DA VINCI
Rushtid.
Det er likt overalt.
Du må komme deg dit du skal raskest mulig.
I vår travle verden,
har naturen blitt forvist til skyggene.
Men her i Nepal, kommer man ikke så langt på småveier.
Så når du tvinges ut på hovedveien, kan du velge å sitte fast i trafikken
eller lage din egen fil.
Denne trassige pendleren gjør det hans art alltid har gjort...
...og legger ut på sin nattlige vandring mellom matstedene.
Og om savannen har blitt til et forsted,
vel, det stopper ikke ham.
Konfrontert med vår sprø verden, prøver naturen å finne en vei.
Og med det, vever hvert av disse målbevisste neshornene
sin egen tråd i et enormt livets nett.
Et levende nettverk som dekker hele verden.
Det forbinder alle levende vesener.
Og nå, for første gang, skal vi avsløre hvordan.
Fra de tetteste skogene...
...til de dypeste havene.
De voldsomste himlene...
...til de varmeste ørkenene.
Dette skjulte nettverket knytter livets undere
til planetens mektige krefter...
...og holder hele vår verden i live.
Og når vi forstyrrer de viktige forbindelsene...
...kjemper naturen videre.
Dette er den utrolige, ufortalte historien om den mektigste kraften på jorden.
Selve livet.
Lås opp dets hemmeligheter,
og vi vil oppdage muligheten for en lysere fremtid for alle...
...i vår sammenbundne levende verden.
VÅR LEVENDE VERDEN
NATURENS FANTASTISKE NETTVERK
Du kan finne en tråd av naturens nettverk overalt der du ser,
selv i villmarken i det frosne nord.
FORTALT AV CATE BLANCHETT
Hun vet det ikke,
men dette nyfødte reinsdyret har en viktig rolle fremover.
Hun må bare overleve lenge nok til å spille rollen.
Et sterkest mulig bånd til moren vil hjelpe.
Men først må hun mestre sitt viktigste overlevelsesverktøy.
Beina sine.
Hun er en naturlig atlet.
Fart, utholdenhet, hun har alt.
Eller hun får det når hun kan gå.
Inntil da er det tryggeste stedet for en sprinter in spe
bokstavelig talt under morens bein.
For ørneøyne ser på...
...og venter på at hun skal gå i vei.
Mamma passer på denne gangen.
Men jo før hun får beina til å virke, desto bedre sjanser har hun.
Kalven vil finne trygghet i flokken.
Og det er sammen disse dyrene har en påvirkning
som merkes langt forbi arktiske strøk.
Men bare om de holdes på tå hev.
Ulver.
Ute på slettene...
...kan flokken se farer nærme seg og gjøre det de ble født til å gjøre.
I åpent terreng kan de nå toppfart.
Men blant trærne ligger dyp snø som sinker dem.
Heldigvis for dem, er det enda tyngre for kortere bein.
Å sikte mot åpent terreng betyr bedre tak.
Og den skvetne flokken kan nok en gang følge med forfølgerne sine.
Arktiske strøk er tøffe å overleve i, selv for en løper i verdensklasse.
Men denne uendelige dansen mellom rovdyr og bytte
er til syvende og sist knyttet til oss alle.
Når kalven og flokken beiter på gress og krattskog,
eter de den ned,
noe som lar snøen legge seg ubrutt.
Rovdyrene holder flokkene i bevegelse,
og det sprer beitingen deres over store områder.
Sammen skaper de uavbrutte tepper av snø,
og gjør disse hvite slettene til et stort, kosmisk speil...
...som kan reflektere opptil 85 % av solens varme tilbake til rommet.
Arktiske strøk må forbli frosne for å hjelpe å stabilisere klimaet,
slik at hele planeten kan bli mer beboelig for oss alle.
Og dette forbløffende kjølesystemet
fører til en annen fysisk rekke av hendelser...
...som stuper ned i dypet av havene våre.
For like ved kysten, er havet iskaldt.
Iskrystaller stiger til overflaten...
...og tvinger tettere sjøvann ned mot havbunnen...
...og varmere overflatevann flommer inn og erstatter det.
Det er starten på et gigantisk sirkulasjonssystem.
En pumpe som driver havstrømmer på en tusenårig rundtur
som forbinder alle jordens hav.
Der det er strømmer...
...er det liv.
Ingen steder er det mer sant enn på et tropisk korallrev.
En fjerdedel av alle kjente marine arter lever på slike rev.
Og en milliard av oss mennesker er avhengige av dem for mat,
levebrød og beskyttelse.
Selv her i strømmen rundt revet,
gjelder reglene...
...for jeger og bytte.
Trikset er å ligge foran konkurrentene...
...på alle måter du kan.
Disse blekkspruteggene ble gjemt i steinene av moren deres.
Problemet er at de snart blir gjennomsiktige.
Så de små embryoene må ligge musestille for å unngå å bli...
Å. Det er alltid én.
Stor som en peanøtt, er denne veslevoksne smårollingen
allerede trollbundet av revet rundt seg.
Han vil bare leve i et år,
så han virker bestemt på å lære så mye han kan,
så fort han kan.
Men hans iver tiltrekker seg oppmerksomhet.
En sulten sjøkneler med de beste øynene på revet.
Han liker eggene myke i midten.
Men junior er allerede ett skritt foran.
Nå ser du meg.
Nå gjør du ikke det.
Men ikke alle vil falle for det trikset.
Hemiscyllium ocellatum merker elektriske impulser
avgitt av dens neste måltid.
Og babyens hjerte uler som en bilalarm.
I siste sekund forstår han på en eller annen måte...
...hvordan det slås av.
Han holder pusten, roer sine tre hjerter
og forsvinner nok en gang.
Alt den ivrige eleven trenger nå,
er en voksen som lærer ham å fange middag.
Det kan få en jeger in spe til å sprekke.
Å gå ut av eggeskolen gir ham den beste starten i livet.
Nå vil han fråtse
i alle mulighetene strømmene bringer.
Små vesener som tar motorveien
fra rev til fjernt rev.
De sprer nytt liv og nytt håp
for fremtiden til disse undersjøiske vidundrene.
Fra en reinsdyrbaby som er med på å drive havets hjerteslag
via et tropisk rev,
forbinder nettverket av havstrømmer begge polene
der det fortsetter helt til Antarktis.
Iskalde temperaturer gir kraft til havets puls...
...og pumper havvann nordover igjen...
...der de mektigste strømmene gir nytt liv...
...på steder du minst forventer det.
I tørkesesongen i Kalahari-ørkenen i Afrika,
sliter alle med varmen.
Men selv her,
har naturens nettverk sin måte å gi nøyaktig
det livet trenger for å blomstre.
Fordi flere hundre kilometer unna,
møter en iskald atlantisk strøm varm ørkenluft.
Tykk tåke blåser innover landet.
Tordenskyer bølger over høylandet
og utfører naturens egen alkymi.
Hvert lynnedslag er så kraftig...
...at det splitter molekyler i lufta...
...og danner nitrater,
en flytende gjødsel som må til for veksten til alle planter på jorden.
Disse næringsstoffene regner ned og strømmer sørover...
...krysser hundrevis av kilometer i Sør-Afrika...
...før de flyter ut i Okavangodeltaet...
...og forvandler den uttørkede Kalahari til en av naturens største oaser...
...som utløser en eksplosjon av ny vekst i den en gang så ufruktbare ørkenen.
Men selv om forbindelsen til et fjernt hav står for vannet...
...er det opp til de lokale å skape et nabolag der alle kan dra nytte av det.
Tungvektsingeniører baner vei gjennom vegetasjonen...
...og skaper nettverk av flytende kanaler...
...som forbinder bassenger og vannhull...
...og lar det næringsrike vannet spre seg enda lenger.
Så alle får sitt.
Og for denne familien av fritidselskende flodhester,
er det tid for bassengfest.
De har førsteretten til det beste badestedet i området.
Men pappa kan ikke slappe helt av.
Å holde kontrollen over bassenget og haremet av hunner,
blir ikke lett.
Begge er populære for unge okser som vil starte sin egen familie.
For faren,
er denne inntrengeren like velkommen som et plaster i et boblebad.
Pappa ber ham holde seg unna.
Å kjempe mot en to tonns rival ville vært slitsomt.
Det kan også være dødelig.
Men går den yppende hannen ut i bassenget hans,
har pappa et enkelt valg.
Miste familien...
...eller slåss.
Pappa kan måtte bortvise mange utfordrere før sesongen er over.
Men foreløpig fortjener seieren en seiersrunde.
Ja, han er enda helt sjef.
All denne leken og slåssingen hjelper til med å forlenge festsesongen.
Det rører i vannet så bassengene ikke stagnerer.
Så selv når flommen begynner å avta...
...kan andre landskapsarkitekter stole på at flodhestenes toalettvann kan drikkes.
Få måneder senere...
...forsvinner flommens rikdommer.
Og bulldoserne får maten som er igjen...
...ned på bakken.
Men selv denne rivningsmiddagen
utløser en kjedereaksjon
som sender krusninger langt utover ørkenen...
...ved å bane vei for et annet naturfenomen.
Ild.
Dødt treverk driver sesongens skogbranner som forynger savannen.
Og i disse flammene begynner en ny tråd i livets enorme nett...
...med en forbindelse mellom kontinenter.
Mens kratt og jord brenner,
frigjøres mikroskopiske næringsstoffer fra sin jordbundne eksistens.
De stiger opp med røyken...
...for å møte skyene.
Høyt oppe i atmosfæren suser fosforskyer
gjennom vindstrømmer og værsystemer.
Gjødsel fraktet hele veien over Atlanterhavet...
...til himmelen i Sør-Amerika...
...hvor magien deres regner ned...
...over den mektige regnskogen i Amazonas.
Utrolig nok, stammer halvparten av fosforen som finner veien hit
fra branner i Afrika...
...som gir en interkontinental livline
for de tre millioner artene som har dette som sitt hjem.
Vi pleide å tro at det utrolige livsmangfoldet her
hadde utviklet seg gjennom konkurranse.
Men det er også en mer subtil og like mektig kraft som er i spill.
Samarbeid.
Et elegant paranøttre tårner over alt sammen.
Hun har vokst her i over et århundre.
Med sine 45 meter, er hun definitivt en del av sosieteten.
Hun har nådd toppen ved å være god til å bygge nettverk i skogen,
og har tro på at kontaktene hennes vil gi alt hun trenger.
Lyse, gule blomster fulle av nektar kunngjør at hun er klar til å formere seg.
Men hun er litt kresen.
Hun slipper bare in VIP-er.
Veldig innflytelsesrike pollenbærere som kan ha besøkt et annet paranøttre.
Så blomstene har en beskyttende hette.
Det vil kreve noen med litt mer vekt å løfte denne døråpningen.
Utrolig nok har dette treet så gode forbindelser
at hun kan delegere ansvaret for å finne en så eksklusiv skapning
til en personlig assistent.
En orkidé i nærheten...
...som er interessert i å lokke en pollenbærer selv.
Dens fengslende aroma er uimotståelig
for en duftkjenner.
Denne orkidébien er en mesterparfymemaker.
Han jobber med sin egen parfyme,
og bare må legge til denne guddommelige duften i oppskriften.
Han samler forsiktig de fineste aromatiske oljene med børstene sine...
...og blander dem sammen i pungene sine.
Den perfekte blandingen vil gjøre ham mer ettertraktet for enhver beundrer.
Så den må være helt riktig.
Kanskje litt til.
Men det er ikke denne parfymerte perfeksjonisten som hjelper treet.
Men den han tiltrekker seg.
Med skogsluften full av forførende dufter,
begynner større og sterkere hunnbier å surre rundt.
Og det er disse tungvekterne som paranøttreet
har ventet på å invitere inn.
Hunnbier har evnen til å få opp døren...
...og levere pollenet treet trenger for å formere seg.
Treets mestring av skogsnettverket har lønt seg.
Neste år er hennes eksklusive blomster en frukt
som er enda vanskeligere å komme inn i.
Ikke engang et fall på 30 meter
kan få frøene ut fra sine steinharde skall.
Bare en skapsprenger kan komme seg inn her.
Men dette edle treet har til og med kontakter i skogens underverden.
Mistenkt nummer én...
...den fingernemme agutien.
Denne gnageren er den eneste med riktig verktøy
til å tvinge opp beholderen.
Og når det gjelder nøttene inni, må han bare ha alle.
Hvis det er rester, gjemmer han dem på små gjemmesteder i skogen.
Så han kan nyte dem senere.
Men denne skogsrøveren har gjemt så mange...
...at han umulig kan huske hvor alle er.
Og det er hans tapte frø paranøtten har satset alt på.
Å legge sin dyrebare arv i hendene på en så brokete gjeng kan virke uforsvarlig.
Men det er vidunderet med naturens nettverk.
Disse fantastiske samarbeidene fungerer.
Og de er så pålitelige at hver eneste paranøtt
er skapt på denne utrolige måten.
De er en avling som bare kan komme fra en sunn, intakt regnskog.
Og det er spesielt ett dyr
som er avgjørende for å holde hele skogen frisk.
En skapning som styrer sitt kongerike med en jernhånd av frykt.
Altså, han vil gjøre det når han står opp.
En typisk tenåring.
Denne unge jaguaren tilbringer dagene med å sove
og tidvis stå opp for å raide spiskammeret.
Snacksen hans finner han fra toppen av trærne...
...til under vannlinjen.
Men hans uendelige appetitt betyr at overalt hvor han går,
bringer han ikke død, men liv.
Uten store katter som ham,
kunne dette stedet sett helt annerledes ut.
Færre jegere ville bety en bølge av beitere
som fortærer unge planter før de blir modne.
Når eldre trær dør, er det færre som erstatter dem.
Sollys strømmer gjennom hull i kronesjiktet.
Det fuktige mellomsjiktet tørker ut,
og de som er avhengige av fuktige forhold, forsvinner.
Blomster visner.
Kolibrier sulter.
Der ingen store rovdyr finnes...
...vil antallet bladskjærermaur eksplodere...
...klare til å spise skogen ett blad om gangen.
Bare ett manglende ledd,
og hele nettverket faller fra hverandre.
Men der jaguarer fortsatt jakter, er de limet som binder sammen
regnskogens komplekse nett.
Og denne glupske tenåringen
vil til og med prøve noe få andre jegere våger.
Å prøve seg på et annet topprovdyr.
En kaiman...
...som venter på å overfalle sitt eget bytte.
En naiv jaguar er absolutt noe hun kan takle.
Det spørs hvem som angriper hvem.
Han har fått et måltid verdig selv den største tenåringsappetitt.
Og et som vil ha dype, indirekte virkninger.
For restene hans er i ferd med å starte sin egen reise
som vil avsløre den utrolige hemmeligheten
om hvordan skoger over hele verden fungerer.
Det råtnende kadaveret frigjør et liv av næringsstoffer
som siver ned i skogbunnen.
Og under bakken venter noe på å ta imot dem.
En mikroskopisk tråd absorberer næringsstoffene
og transporterer dem under trærne over.
Det er bare én tynn tråd i et enormt, levende nettverk.
Mycelvevet fra soppkolonier
som brer seg under hele denne regnskogen.
De små terminalene deres er koblet til trerøtter som tilbys disse næringsstoffene
i bytte mot en andel av treets egen mat.
Men det er mer enn en forretningstransaksjon.
I noen skoger forener underjordiske nettverk trærne
til ett enkelt intrenett.
Et smart system som tillater en gjensidig flyt av mat og vann
fra den sterkeste til den svakeste.
Selv mellom arter.
Et ungtre som hungrer etter sollys
kan pleies til full styrke av sine høyere naboer.
Trærne kan også bruke nettverket til å kommunisere med hverandre.
En kollektiv bevissthet som advarer andre om sykdom eller angrep,
så de kan forberede seg på prøvelser.
Omfanget av planetens soppnettverk er forbløffende.
Om vi la dem etter hverandre, ville de nådd forbi solsystemet
og over halvveis ut i galaksen vår.
Men her på jorden jobber de med trærne sine
for å lagre tre fjerdedeler
av alt karbonet vårt trygt under jorda.
Dette fikentreet er hundrevis av år gammelt.
Et modertre.
Mange ungtrær har vokst i hennes skygge.
Men nå er livet hennes over.
Soppnettverket kan tillate henne en siste handling av uselviskhet.
Å gi de siste, kostbare næringsstoffene til samfunnet hennes.
En bestemors siste ønske om å gi skogsfamilien sin den beste sjansen.
Et annet tre vil ta hennes plass og fortsette hennes varige rolle.
Takket være intrenetts undere.
Noen forskere i dag ser stadig oftere skoger
som én enkelt sammenkoblet enhet...
...hvor planter, dyr og sopp jobber sammen...
...som et samarbeidende, selvforsynt samfunn.
Selve symbolet på naturens fantastiske nettverk.
I lys av disse nylige oppdagelsene,
er det ikke umulig å se for seg hele planeten
fungere på samme måte.
Hvert liv er forbundet.
Fra et raskt reinsdyr til en triumferende flodhest.
Hver handling med sine konsekvenser.
Fra havets hjerteslag til en fruktbar regnstorm.
På en eller annen måte, er naturen koblet til alle våre liv.
Selv om den ikke går nedover gata.
Livets forbindelser strekker seg til alle verdenshjørner.
Men naturens nettverk må være i konstant bevegelse,
danse til rytmen til vår levende planet
og reagere på tidens gang.
I en verden i stadig endring,
er mulighetene alltid til stede.
Men timing er alt.
Tekst: Susanne Katrine Høyersten