«ЗРОЗУМІЙТЕ, ЩО ВСЕ ПОВ’ЯЗАНО З УСІМ».
ЦІ СЛОВА ПРИПИСУЮТЬ ЛЕОНАРДО ДА ВІНЧІ
Година пік.
Всюди однакова.
Ви хочете дістатися куди треба якомога швидше.
У сучасному світі
природа вигнана в тінь.
Але тут, у Непалі, задвірками далеко не заїдеш.
І змушені виїхати на головну вулицю, ви можете або застрягти в заторі,
або створити свою смугу.
Цей зухвалий перехожий робить те, що його вид робив завжди...
здійснює нічний перехід між пасовищами.
І якщо тепер савана стала передмістям,
його це аж ніяк не зупинить.
Зіткнувшись із нашим шаленим світом, природа прагне знайти вихід.
І таким чином кожен із цих цілеспрямованих носорогів
вплітає власну крихітну ниточку у величезну павутину життя.
Живу мережу, що охоплює весь наш світ.
Вона об’єднує кожну живу істоту.
І зараз ми вперше покажемо як.
Від найгустіших лісів...
до найглибших океанів.
Від найлютіших небес...
до найжаркіших пустель.
Ця прихована мережа пов’язує чудеса життя
з великими силами нашої планети...
завдяки чому весь наш світ живий.
Навіть коли ми порушуємо ці важливі зв’язки...
природа бореться.
Це дивовижна нерозказана історія наймогутнішої сили на Землі.
Самого життя.
Розкрийте його таємниці,
і ми дізнаємося, чи можливе світле майбутнє для всіх нас...
у нашому взаємопов’язаному живому світі.
НАШ ЖИВИЙ СВІТ
НЕЙМОВІРНА МЕРЕЖА ПРИРОДИ
Ви можете cхопити нитку мережі природи,
куди б ви не глянули,
навіть у глушині крижаної півночі.
ОПОВІДАЧКА — КЕЙТ БЛАНШЕТТ
Нехай воно не знає,
та це новонароджене північне оленя має важливу роль.
Йому лише треба вижити, щоб цю роль зіграти.
Допоможе якнайміцніший зв’язок із матір’ю.
Але спершу воно має освоїти найважливіший інструмент виживання.
Свої ноги.
Це природжений спортсмен.
Швидкість, витривалість — у нього є все.
Або буде, коли воно стане на ноги.
А доти найбезпечніше місце для майбутнього спринтера —
буквально під ногами матері.
Бо орлині очі спостерігають...
вичікують, коли воно відіб’ється.
Цього разу мама захистила.
Та що швидше його ноги запрацюють,
то вищі в нього шанси.
Оленяті буде безпечно в стаді.
І саме разом ці тварини справляють вплив, що відчувається далеко за межами Арктики.
Лише якщо не втрачають пильність.
Вовки.
На рівнинах
стадо може помітити наближення небезпеки і зробити те, що вони вміють від природи.
На відкритій ділянці у них найвища швидкість.
А от серед дерев глибокий сніг їх гальмує.
Їм пощастило, що коротконогим ще важче.
На відкритій місцевості краща опора.
Тепер обачне стадо знову може пильно стежити за переслідувачами.
В Арктиці важко вижити навіть бігуну світового рівня.
Але цей нескінченний танок хижака і здобичі
зрештою має стосунок і до нас.
Пасучись на траві й чагарнику, оленя і стадо...
їх підрівнюють,
завдяки чому сніг осідає рівно.
Хижаки змушують стада пересуватися
та пастися все далі й далі.
Разом вони створюють суцільні снігові ковдри,
перетворюючи ці білі рівнини на величезне космічне дзеркало...
яке може відбивати до 85 % тепла Сонця назад у космос.
Арктика має залишатися крижаною — це допоможе стабілізувати наш клімат
і зробити всю планету більш придатною для життя.
Ця дивовижна система охолодження
запускає ще один фізичний ланцюжок подій...
що занурюється на глибину наших океанів.
Бо біля узбережжя море замерзає.
Кристалики льоду піднімаються на поверхню,
змушуючи щільнішу морську воду опускатися на дно...
а тепліші поверхневі води — її заміщати.
Так починається гігантська циркуляційна система.
Це насос, який жене морські течії в тисячолітню кругову подорож,
з’єднуючи всі океани Землі.
Там, де є течії...
є життя.
А найбільше — на тропічному кораловому рифі.
На таких рифах живе чверть усіх відомих морських видів.
Вони слугують їжею, засобами для існування та захистом
для мільярдів людей.
Навіть тут, у течіях довкола рифу,
діють ті ж правила...
для мисливців і здобичі.
Хитрість у тому, щоб випереджати суперників
у будь-який спосіб.
Ці яйця каракатиці сховала в камінні їхня мати.
Біда в тому, що вони швидко стають прозорими.
Тож крихітні ембріони мають залишатися нерухомими, щоб їх...
Ох, завжди є хтось такий.
Цей не більший за арахіс мальок-поспішайка
уже зачарований довколишнім рифом.
Він проживе лише рік,
тож, схоже, має намір дізнатися якнайбільше
та якнайшвидше.
Але його пожвавлення привертає увагу.
Голодного рака-богомола з найгострішим зором на рифі.
Йому смакують яйця в мішечок.
Але мальок уже на крок попереду.
Зараз мене видно.
А зараз — ні.
Але не всі поведуться на цей трюк.
Еполетові акули відчувають електричний струм від наступної поживи.
А серцебиття малюка лунає, як автомобільна сигналізація.
В останній момент він якось знає, що треба...
вимкнути рубильник.
Треба затамувати подих і сповільнити свої три серця,
щоб знову зникнути.
Цьому старанному учневі зараз
треба дорослий, який навчить ловити вечерю.
Цього досить, щоб майбутній мисливець виліз.
Випуск із яєчної школи дає йому найкращий старт у житті.
Тепер він ласуватиме всіма дарами течії.
Крихітні істоти, що рухаються водною магістраллю
від рифу до дальнього рифу.
Поширюючи нове життя і нову надію
на майбутнє цих підводних чудес.
Від північного оленятка, яке підтримує серцебиття океану,
через тропічний риф,
мережа океанських течій з’єднує обидва полюси,
адже вона тягнеться аж до Антарктиди.
Мінусові температури прискорюють пульс океану...
качаючи морську воду знову на північ...
де найсильніші течії оновлюють життя...
там, де ви найменше того очікуєте.
У сухий сезон в африканській пустелі Калахарі
всі намагаються пережити спеку.
Але навіть тут
мережа природи може забезпечити саме те, що потрібно для процвітання життя.
Усе тому, що за сотні кілометрів
крижана атлантична течія зустрічається з гарячим повітрям пустелі.
Густий туман заходить на сушу.
Грозові хмари здіймаються над високогір’ям,
де вони займаються власною алхімією природи.
Кожна блискавка настільки потужна...
що розщеплює молекули в повітрі...
утворюючи нітрати,
рідке добриво, необхідне для росту всіх рослин на Землі.
Ці поживні речовини випадають з дощем і стікають на південь...
перетинаючи сотні кілометрів південної Африки...
а потім впадають у дельту Окаванго...
перетворюючи посушливу Калахарі на одну з найбільших природних оаз...
викликаючи вибух нового росту в колись безплідній пустелі.
Та хоч зв’язок з далеким океаном забезпечує водою...
саме місцеві жителі створюють середовище, у якому добре всім.
Інженери-ваговики пробивають собі шлях крізь рослинність...
створюючи мережі проточних каналів...
які з’єднують ставки та водопої...
завдяки чому насичені води ширяться далі.
Тобто всі у виграші.
А в цієї сім’ї бегемотів, що люблять відпочивати...
сезон ігрищ у ставку.
Вони першими обирають найкраще місце для купання.
Але тато не може цілком розслабитися.
Зберегти цей ставок і свій гарем самиць
буде непросто.
І те, і те — ласий шматок для юних самців, які хочуть створити сім’ю.
Для батька
цей нападник такий же бажаний, як сіль в оці.
Тато каже йому відвалити.
Битися з двотонним суперником було б виснажливо.
А ще смертельно небезпечно.
Але якщо самець-зайда полізе в ставок,
у тата буде простий вибір.
Втратити сім’ю...
або битися.
Татові доведеться випровадити ще не одного зайду до кінця сезону.
Але поки що перемогу можна відсвяткувати пробіжкою.
Так. Є ще порох.
Усі ці пустощі та бійки продовжують сезон ігрищ.
Вода збовтується і не застоюється.
Тож навіть коли повінь спадає,
інші ландшафтні інженери можуть бути певні,
що воду з бегемотним присмаком можна пити.
Через кілька місяців...
багатства повені зникають.
І бульдозери спускають залишки їжі...
на землю.
Але навіть ця руйнівна вечеря
запускає ланцюгову реакцію,
брижі від якої розходяться далеко за межі пустелі...
прокладаючи шлях для ще одного природного явища.
Пожежі.
Сухе дерево підживлює сезонні лісові пожежі, що омолоджують савану.
І в цьому полум’ї починається нова нитка величезної павутини життя...
з ланкою, що з’єднує континенти.
Коли горять чагарники і ґрунт,
з їхньої земної подоби вивільняються мікроскопічні поживні речовини.
Вони піднімаються з димом...
назустріч хмарам.
Високо в атмосфері шлейфи фосфору
тягнуться вітровими течіями й погодними системами.
Удобрювачі переносяться через Атлантику...
до неба Південної Америки...
де випадають з дощем...
над могутнім Амазонським дощовим лісом.
Цікаво, що половина фосфору, який потрапляє сюди,
походить з африканських пожеж...
кидаючи міжконтинентальний рятувальний круг
трьом мільйонам видів, які тут живуть.
Раніше ми думали, що неймовірне розмаїття життя
виникло тут через тиск конкуренції.
Але задіяна й більш витончена і не менш потужна сила.
Співпраця.
Ось височить елегантний бразильський горіх.
Він росте тут більше ніж століття.
Майже 45 метрів у висоту, він є стовпом вищого суспільства.
Горіх так сильно виріс, бо є неперевершеним лісовим мережевиком
і вірить, що його контакти забезпечать усе необхідне.
Яскраво-жовті квіти, сповнені нектаром, сповіщають,
що дерево готове до розмноження.
Але воно перебірливе.
Приймає лише VIP-персон.
Дуже важливих запилювачів, що могли побувати на інших бразильських горіхах.
Тому його квіти мають захисний каптур.
Потрібен хтось більший, щоб підважити ці двері.
Дивовижно, але це дерево має такі хороші зв’язки,
що може доручити важку роботу з пошуку такої ексклюзивної істоти
особистому помічнику.
Орхідеї по сусідству...
яка прагне заманити власного запилювача.
Перед її спокусливим ароматом не встоїть
жоден поціновувач запахів.
Цей самець орхідної бджоли — відмінний парфумер.
Він працює над власним фірмовим одеколоном,
і йому конче потрібно додати цей божественний аромат до своєї суміші.
Він обережно збирає найкращі ароматичні олії своїми волосками...
і спритно змішує їх у своїх кошиках.
Ідеальна суміш зробить його привабливішим для залицяльниць.
Тому пропорції мають бути ідеальні.
Може, ще трішки.
Але бразильському горіху допоможе не цей парфумований перфекціоніст.
А ті, кого він приваблює.
Коли лісове повітря насичується спокусливими ароматами,
починають дзижчати більші, сильніші самки орхідних бджіл.
І саме на цих важковаговичок
чекав бразильський горіх.
Самки бджіл мають силу відкрити каптур...
і доставити пилок, необхідний дереву для розмноження.
Налагодження деревом зв’язків у лісовій мережі окупилося.
Але до наступного року
ці ексклюзивні квіти перетворяться на плід,
у який ще важче пробитися.
Навіть упавши з 30 метрів...
тверда як камінь шкаралупа не розіб’ється.
У цей сейф може проникнути лише зломщик.
Але це благородне дерево має зв’язки навіть у злочинному світі лісу.
Підозрюваний номер один —
злодійкуватий агуті.
Лише цей зубатий гризун має потрібні інструменти,
щоб відкрити оболонку.
Діставшись до горішків усередині, він забирає їх усі.
Що не доїсть, сховає про запас по всьому лісу.
Щоб поласувати потім.
Але в цього лісового злодюжки заховано стільки,
що йому не запам’ятати, де вони всі.
Саме на таке загублене насіння розраховує бразильський горіх.
Здається, що віддати цінне надбання в руки такої різношерстої команди безрозсудно.
Але в цьому й диво мережі природи.
Ця фантастична співпраця дійсно працює.
Вона настільки надійна, що кожен бразильський горішок
створюється таким незвичним способом.
Вони можуть вирости лише в здорових, незайманих дощових лісах.
Для збереження здоров’я цілого лісу особливо важлива одна тварина.
Істота, яка своїм королівством править залізним кулаком страху.
Ну, правитиме, коли прокинеться.
Типовий підліток.
Цей молодий ягуар цілими днями спить,
лиш час від часу встаючи, щоб заморити хробачка.
Він знаходить закуску як у верховітті дерев...
так і під водою.
Але зі своїм безмежним апетитом всюди, де він ступає,
він вдихає не смерть, а життя.
Без таких великих котів
це місце могло б мати геть інший вигляд.
Якщо зменшиться кількість мисливців, буде бум травоїдних,
які пожиратимуть ще не дозрілі паростки.
Старі дерева відмирають, а заміняє їх усе менше молодих.
Сонячне світло проникає крізь щілини в полозі.
Вологий підлісок висихає,
а всі, хто залежить від вологих умов, зникають.
Квіти в’януть.
Колібрі вмирають з голоду.
Де немає великих хижаків...
стократ зростає кількість мурашок-листорізів...
готових обдерти ліс по листочку.
Відсутня лиш одна ланка —
і вся мережа починає розвалюватися.
Але поки ягуари ще полюють, вони є клеєм, який скріплює
складну мережу дощового лісу.
І цей ненаситний підліток
спробує те, на що зважився б мало який мисливець...
напасти на іншого великого хижака.
На кайманиху...
що підстерігає власну здобич.
Наївний ягуар їй під силу.
Головне, хто на кого стрибне.
Він вполював харч, що вгамує найбільший підлітковий апетит.
І який матиме потужну ланцюгову реакцію.
Бо його залишки ось-ось почнуть власну подорож,
яка розкриє приголомшливу таємницю того,
як насправді працюють ліси по всьому світу.
Гниючи, туша вивільняє силу силенну поживних речовин,
що просочуються в лісовий покрив.
А під землею щось уже готове їх прийняти.
Мікроскопічна нитка поглинає поживні речовини
і транспортує їх до дерев нагорі.
Це лише одна ниточка у величезній живій мережі.
Міцеліальна тканина колоній грибів,
що поширилися під усім цим дощовим лісом.
Їхні крихітні кінці з’єднуються з корінням дерев,
обмінюючи захоплені поживні речовини на частку власної їжі дерева.
Але це не просто ділова операція.
У деяких лісах підземні мережі об’єднують дерева
в єдину «лісову павутину».
Це розумна система, яка забезпечує взаємний потік їжі й води
від найсильнішого до найслабшого.
Навіть між видами.
Паросток, якому замало сонця,
може годуватися на повну за рахунок вищих сусідів.
Дерева у своїй мережі можуть навіть спілкуватися між собою.
Колективний розум попереджає інших про хворобу чи напад,
щоб вони готувалися до важких часів.
Масштаби грибних мереж планети вражають.
Складені одна за одною, вони б вийшли за межі Сонячної системи,
простягнувшись більш ніж на пів нашої галактики.
Але тут, на Землі, вони працюють зі своїми деревами,
щоб надійно утримувати три чверті всього земного вуглецю під ґрунтом.
Цьому фіговому дереву сотні років.
Материнське дерево.
У його тіні виросло багато паростків.
Але тепер його життя добігає кінця.
Грибна мережа може дозволити йому останній акт безкорисливості.
Подарувати своїй спільноті останні дорогоцінні поживні речовини.
Передсмертне бажання бабусі дати найкращі шанси своїй лісовій родині.
На його місці виросте інше дерево, яке продовжить його незмінне діло.
Завдяки чудесам «лісової павутини».
Зараз деякі вчені все частіше розглядають ліси
як єдине взаємопов’язане ціле...
де рослини, тварини і гриби працюють разом...
як згуртована, самодостатня спільнота.
Втілення неймовірної мережі природи.
У світлі цих недавніх відкриттів
побачити, що вся планета функціонує так само, не такий уже й великий стрибок.
Кожне життя пов’язане.
Від прудкого північного оленя до бегемота-тріумфатора.
Кожна дія має свої наслідки.
Від серцебиття океану до благодатної тропічної зливи.
Так чи інакше, уся природа пов’язана з життям усіх нас.
Навіть якщо не йде нашою вулицею.
Життєві зв’язки простягаються в усі куточки Землі.
Але мережа природи має бути в постійному русі,
танцювати під ритми нашої живої планети
і реагувати на сам плин часу.
У такому мінливому світі...
завжди знайдеться якась можливість.
Головне — зловити момент.
Переклад субтитрів: Галина Шрам