‫מבוך מחורץ של סלעים וקרח...‬
‫במקום בו הטמפרטורות צונחות למינוס 40 מעלות‬
‫וסופות שלגים אכזריות‬ ‫עורמות תשעה מטרים של שלג.‬
‫החורף בהרי הרוקי הוא לא לבעלי לב חלש.‬
‫אבל יש יצור אחד,‬
‫שבנוי לעמוד באתגר הזה.‬
‫מה שאנו רואים כמדרונות מסוכנים,‬
‫הגרגרן הזה רואה בתור מגרש משחקים.‬
‫הפרווה העבה שלו‬ ‫בלתי חדירה לשלג כמו מעיל חורף.‬
‫הטפרים שלו חודרים כמו קרסי טיפוס.‬
‫הוא צולח את החורפים הקשים ביותר...‬
‫בניעור קל ואדיש של המעיל שלו.‬
‫אבל לבדידות בהרים יש חסרונות.‬
‫יש רק מעט חיות נוספות בסביבה.‬
‫ועבור אוכל בשר רעב, זה אתגר.‬
‫הוא צועד עד 32 ק"מ ביום,‬
‫תר אחר ארוחה מעל...‬
‫ומתחת לשלג.‬
‫אבל הוא צריך לפקוח עין גם על השמיים.‬
‫כי בפסגות הגבוהות חבוי איום קטלני.‬
‫אחרי חודשים של שלג כבד,‬ ‫ההר עומד לפרוק את העומס.‬
‫מפולת אלימה וקפואה.‬
‫למעלה מ-85 אלף מ"ק של שלג וקרח...‬
‫רועמים במורד פסגותיו...‬
‫במהירות של עד 160 קמ"ש.‬
‫עבור כמעט כל יצור שנלכד בדרך,‬
‫שאגת השלג...‬
‫היא קול המוות עצמו.‬
‫אבל עבור הגרגרן בר המזל,‬ ‫זה צלצול המסמן שהגיע הזמן לאכול.‬
‫הוא ננעל על ריח‬
‫ומתחיל לעבוד.‬
‫מפולת שלגים היא אולי חדשות רעות‬ ‫עבור עז הרים חסרת מזל,‬
‫אבל זה בדיוק מה שגרגרן רעב בנה עליו.‬
‫אסונו של אחד...‬
‫הוא הישועה של אחר.‬
‫כי החיים אינם נשענים‬ ‫רק על צידו הרך של הכוכב שלנו.‬
‫הם מסתמכים גם על הצד האכזרי שלו.‬
‫- עולם שכולו חיים -‬
‫- נקודת שבירה -‬
‫הכוחות ההרסניים ביותר בעולם...‬
‫- מספרת: קייט בלאנשט -‬
‫הם אותם כוחות‬ ‫שמעוררים את הכוכב שלנו לחיים.‬
‫הרי געש מהווים כוח השמדה עוצמתי.‬
‫אבל הם גם משחררים כמויות אדירות של קיטור.‬
‫עד כדי כך שהאוקיינוסים שלנו‬ ‫מלאים כעת במים‬
‫שהיו פעם נעולים בתוך כדור הארץ.‬
‫הלבה שלהם מתקררת ויוצרת אדמה חדשה.‬
‫אין רבי ערך יותר מאשר איים וולקניים.‬
‫הארכיפלגים הנידחים האלה‬ ‫ממלאים את זרמי האוקיינוסים,‬
‫שואבים מים עשירים בחומרים מזינים מהמעמקים,‬
‫ומציתים פיצוץ של חיים.‬
‫גם מעל...‬
‫וגם מתחת לגלים.‬
‫איים וולקניים יוצרים‬ ‫נווה מדבר של חיים באוקיינוס...‬
‫לאלו שיודעים היכן למצוא אותם.‬
‫כרישת הפטיש הצעירה הזו‬ ‫נמצאת במסע הבכורה שלה,‬
‫נעה מאות קילומטרים מהמקום בו גדלה‬
‫אל האוקיינוס השקט העצום.‬
‫ייתכן שאינה יודעת לאן היא מתקדמת.‬
‫אבל יש לה מדריך.‬
‫החוטם המוזר שלה מלא בקולטנים‬
‫שיכולים לזהות את החתימה המגנטית‬ ‫של קרקעית הים הוולקנית.‬
‫לבה מקוררת מכוונת את דרכה לאורך האוקיינוס.‬
‫היא רק צריכה ללכת בעקבות האף שלה‬
‫ולתת לאינסטינקט שלה להוביל.‬
‫האי קוקוס,‬
‫פסגותיו של הר געש עתיק הנישאות לגובה‬ ‫של 3,650 מטר מקרקעית האוקיינוס.‬
‫ולחושים שלה,‬
‫זה גורם להידלק‬ ‫כמו אותות ניווט מגנטיים בשממה.‬
‫אחרי מסע של 480 ק"מ,‬ ‫היא הרוויחה ביושר עצירה.‬
‫אז היא שמה עין על תושב קוקוס מסוים.‬
‫אבל הכרישה לא רואה בו מזון.‬
‫היא מגישה לו את החטיפים.‬
‫המסע הראשון שלה באוקיינוס‬ ‫הותיר אותה מלאת טפילים.‬
‫עננים של דגי פרפרון אוספים אותם‬ ‫ומנקים את הצלקות המזוהמות שלה.‬
‫הנגיסות שלהם הן כמו עיסוי חלש,‬
‫שומרות עליה רגועה‬ ‫בזמן שהם אוכלים ועוזרים לה להחלים.‬
‫והשירות שלהם מגיע בזמן,‬
‫כי ארץ הפלאות הוולקנית הזו‬ ‫היא לא רק ספא לכרישים.‬
‫מטיילים נוספים נמשכו‬ ‫למקום המפגש המיוחד הזה,‬
‫ויצרו התכנסות שנתית של מאות כרישים.‬
‫מדענים נוטים לחשוב שהמפגש הזה‬ ‫הוא כמו נשף קיץ של כרישי הפטיש...‬
‫שבו הם נרגעים,‬
‫מתחברים,‬
‫ואם הם ברי מזל, מוצאים זיווג.‬
‫זה הנשף הראשון של הכרישה הצעירה,‬
‫אשר עשוי להיות תחילתו של מסע חדש‬
‫לקראת האימהות.‬
‫מסע שהתאפשר בזכות‬ ‫שבילים וולקניים תת-מימיים‬
‫שנוצרו במשך מיליוני שנים.‬
‫האוקיינוסים הם עדיין ביתם‬
‫של כמה מתופעות הטבע האלימות ביותר בעולם.‬
‫אנרגיית השמש‬ ‫בוערת בחוזקה באזורים הטרופיים,‬
‫שם רוב החום שלה נספג באוקיינוס.‬
‫אבל לים המתחמם יש שסתום שחרור.‬
‫כשהוא מעביר את האנרגיה שלו לשמיים,‬ ‫הוא פולט את החום העודף שלו‬
‫על ידי הזנת הסופה‬ ‫ההרסנית ביותר על כדור הארץ.‬
‫סופת ההוריקן.‬
‫המפלצת המתפתחת הזאת‬
‫תשנה את חייהם של כל מי שיקלע לדרכה.‬
‫בפארק במיאמי,‬
‫אחד היצורים הטריטוריאליים‬ ‫הכי אכזריים באמריקה...‬
‫מסמן את השטח שלו.‬
‫לטאת אנולה.‬
‫בחור קשוח.‬
‫שכיבות הסמיכה שלו מראות את כוחו,‬
‫ומזהירות את יריביו להתרחק מהעץ שלו.‬
‫כדי שהוא יוכל להשיג יותר אוכל ויותר נקבות.‬
‫אבל לא כולם קולטים את המסר.‬
‫פולש...‬
‫שם לו למטרה את העץ של הבחור הקשוח.‬
‫האם יש לו את היכולת להרתיע?‬
‫לא רע.‬
‫הבחור הקשוח צריך להראות לו מי הבוס.‬
‫שים לב.‬
‫מהלך כוח הלטאה האולטימטיבי.‬
‫אבל הוא לא היחידי שמכיר אותו.‬
‫יש רק דרך אחת ליישב את זה.‬
‫אבל בזמן שהם נלחמים...‬
‫הסערה הגדולה מתקרבת.‬
‫הם אצים לצמרות העצים...‬
‫כדי להימלט מהשיטפון הבלתי נמנע.‬
‫כשהסערה עושה את דרכה ליבשה,‬
‫לטאות האנולה נאחזות בענפים גבוהים.‬
‫אם יאבדו את אחיזתן,‬
‫הן יאבדו הכול.‬
‫העתיד של הבחור הקשוח תלוי בחודה של ציפורן.‬
‫וגם היריב שלו מתקשה.‬
‫האלוף שמר על האחיזה שלו ועל הטריטוריה שלו.‬
‫בקרב הזה,‬
‫רק החזקים ביותר שורדים.‬
‫אבל זה ניצחון שברירי.‬
‫כיום, שינויי אקלים הנגרמים ממעשה ידי אדם‬ ‫גורמים להוריקנים להיות חזקים יותר...‬
‫ותכופים יותר.‬
‫לנוכח הזעם הגובר הזה,‬ ‫גופן של הלטאות האלה משתנה.‬
‫למרבה הפלא, תוך כמה דורות בודדים,‬
‫הן פיתחו כריות אצבעות גדולות יותר‬ ‫שמספקות להן אחיזה חזקה יותר.‬
‫היכן האקלים המתחמם ישאיר‬ ‫את היצורים האלה, אנחנו טרם יודעים.‬
‫אבל אנחנו כן יודעים שהוא הופך‬ ‫את מזג האוויר לקיצוני עוד יותר.‬
‫בעוד שמקומות מסוימים טובעים,‬ ‫אחרים מתייבשים.‬
‫מדבריות גדלים משנים את פניהן‬ ‫של יבשות שלמות.‬
‫כל החיים צריכים להסתגל‬
‫או למות.‬
‫במערב אפריקה, דרומית למדבר סהרה...‬
‫העונה הרטובה הפכה ללא יציבה ובלתי צפויה.‬
‫טמפרטורת השיא מגיעה ל-43 מעלות ביום...‬
‫והופכת את הצמחייה הקוצנית הזאת‬ ‫לתנור באוויר הפתוח.‬
‫שרפות ביער קורעות את הנוף...‬
‫ומשאירות שלדים מושחרים בעקבותיהן.‬
‫אבל קבוצה אחת לא מוותרת על ביתה הישן.‬
‫התינוקת הזו גדלה מהר.‬
‫אז היא תמיד רעבה.‬
‫ואם מישהו יכול למצוא אוכל בשממה הזאת,‬
‫זו המשפחה החכמה שלה.‬
‫צריך כישרון כדי לחלץ‬ ‫את הזרעים מתוך הצמר של פרי הקאפוק...‬
‫אפילו אם הם קצת יבשים.‬
‫כדי לשרוד כאן,‬ ‫עליה להשתמש במוח הגדול שלה.‬
‫היא לומדת באמצעות דוגמה.‬
‫התחלה מבטיחה.‬
‫אבל היא עדיין עובדת על הבסיס.‬
‫ידע ומיומנויות שהועברו מדור לדור‬
‫עזרו לניצולים האלה‬ ‫להחזיק מעמד אפילו בנוף היבש הזה.‬
‫אבל אם יש משהו‬ ‫שהם לא יכולים לשרוד בלעדיו‬
‫אלו מי שתייה בטוחים.‬
‫והשיעור החשוב ביותר הוא היכן לאתר אותם.‬
‫ערוץ הנחל יבש לגמרי.‬
‫אולי הם יודעים‬ ‫היכן הפרי הכי טוב עדיין גדל.‬
‫אבל אפילו המשפחה שלה‬ ‫לא מסוגלת להוציא מים מהאדמה היבשה.‬
‫אבל סבתא נדדה בשטחים האלה‬ ‫במשך 40 עונות יבשות.‬
‫אם מישהו יכול להציל את המצב, זו היא.‬
‫והמשפחה נשרכת מאחור.‬
‫הבית שלהם מתייבש.‬
‫אובדן סביבת מחיה וציד‬ ‫הביאו להידלדלות הזן הזה ב-80 אחוזים‬
‫ב-30 השנים האחרונות.‬
‫היום, השורדים צריכים להיות‬ ‫חכמים יותר וסתגלנים יותר מאי פעם.‬
‫סבתא מובילה את החבורה לבור מים‬ ‫שעדיין לא אכזב אותה.‬
‫אבל אפילו נווה המדבר האמין הזה‬ ‫התייבש לגודל של בריכה.‬
‫המים לא ראויים לשתייה.‬
‫סבתא חופרת בור ליד שפת הבריכה.‬
‫הוא מתחיל להתמלא.‬
‫מים שסוננו על ידי החול.‬
‫המשפחה מצטרפת.‬
‫חוכמת החיים של סבתא הצילה אותם.‬
‫והתינוקת למדה עוד שיעור חשוב לעתיד חייה.‬
‫התייבשות החלק הזה של אפריקה,‬
‫גורמת להשלכות על חיים‬ ‫הנמצאים הרחק מאוד משם.‬
‫אפילו בצידו השני של כדור הארץ.‬
‫בזמן שהמדבריות גדלים,‬
‫הם יכולים לפלוט יותר אבק וחול לאטמוספרה,‬
‫בה רוחות בגובה רב‬ ‫נושאות אותם למערכות מזג אוויר‬
‫שמתפשטות ברחבי העולם.‬
‫החול והאבק נעים לכיוון הקטבים,‬ ‫מתמקמים על קרחונים וכיפות קרח.‬
‫הברק שלהם מתעמעם,‬
‫מה שגורם לספיגה מוגברת של קרינת השמש,‬
‫ולהתחממות של הסביבה הקפואה שלהם.‬
‫הטורף היבשתי הגדול בעולם‬ ‫בילה קיץ רעב בחיפוש‬
‫אחר מזון לאורך קו החוף.‬
‫עכשיו העונה משתנה.‬
‫הוא בודק את קרח הים.‬
‫הוא יכול להגיע לכלבי הים,‬ ‫אותם הוא מעדיף לטרוף‬
‫רק כשהקרח עבה מספיק כדי לתמוך במשקלו.‬
‫אבל הסתיו הזה חמים.‬
‫וקרח הים מאחר לבוא.‬
‫והוא לא היחיד שרעב להזדמנות לצוד.‬
‫מאות דובי קוטב נאספים‬ ‫בחופים הצפוניים של קנדה‬
‫ממתינים לקיפאון.‬
‫עבור מתבגר סקרן,‬
‫זו הזדמנות שלא ניתן‬ ‫לעמוד בפניה לבחון את כוחו.‬
‫כל אחד מבעלי המשקל הכבד האלה‬
‫יכול לחטוף מכה קטלנית‬‫...‬
‫אם הם היו נלחמים באמת.‬
‫הקרב מעביר את הזמן.‬
‫אבל הוא עדיין רעב.‬
‫נשאר רק מקום אחד‬ ‫שבו הוא עשוי למצוא משהו לאכול.‬
‫הוא מפנה את גבו לים ופונה לכיוון השני.‬
‫ליבשה.‬
‫לכיוון היער.‬
‫מי יודע מה הוא עשוי למצוא כאן?‬
‫זאבים.‬
‫ציידי להקה.‬
‫הם שולטים ביערות הצפוניים.‬
‫מסיירים כל יום בטריטוריה‬ ‫המשתרעת על פני 2,600 קמ"ר...‬
‫בחיפוש אחר מזון ופולשים.‬
‫דרכיהם של זאבים ודובי קוטב‬ ‫בדרך כלל לא מצטלבות.‬
‫אבל היום, המפגשים נמצאים במגמת עלייה.‬
‫זאב בודד לא יצליח להתמודד מול דוב.‬
‫אבל הלהקה מאחדת כוחות מולו.‬
‫מי חזק יותר עכשיו?‬
‫האם אתה ארוחה...‬
‫או איום קטלני?‬
‫עדיף ללכת להציק למישהו קל יותר במקום אחר.‬
‫בעצם סירובו לסגת,‬ ‫הדוב הנועז הזה ניצח בקרב.‬
‫מאחר שהם נאלצים‬ ‫לבלות יותר זמן הרחק מקרח הים,‬
‫דובי הקוטב צריכים‬ ‫ללמוד את מקומם בעולם חדש ומוזר.‬
‫ההימור שלו על טריטוריית הזאבים השתלם הפעם.‬
‫פגר של אייל נטוש.‬
‫מספיק מזון כדי לאפשר לו‬ ‫לשרוד עד שהים יקפא שוב.‬
‫אבל לא לכל היצורים יש את הכישורים‬ ‫להסתגל לשינויים המהירים בעולם.‬
‫שינוי האקלים מייצר‬ ‫תנאי מחייה קיצוניים יותר מתמיד‬
‫אשר שוברים קשרים בסיסיים ברשת החיים‬‫.‬
‫וזה גורם לחורבן...‬
‫בדרכים הכי פחות צפויות.‬
‫עמוק בלב יער סיירה שבנבדה...‬
‫עץ האורן הזה נמצא תחת מצור.‬
‫יש לו אויבת,‬
‫חיפושית אורן מערבי.‬
‫המתנקשת הקטנה הזאת מחפשת נקודת חולשה בעץ‬‫...‬
‫כדי לקדוח בה ולהטיל את הביצים שלה.‬
‫אם היא תצליח,‬ ‫הזחלים הרעבים שלה ישמידו את העץ מבפנים.‬
‫אבל זה לא סתם עץ.‬
‫זה מבצר ערוך לקרב.‬
‫מאחורי המחסומים שלו‬ ‫זורמים קווי אספקה נסתרים.‬
‫כ-380 ליטר של מי גשם‬ ‫זורמים משורשיו עד לצמרת בכל יום.‬
‫והמים האלה מספקים מערכת הגנה נוספת.‬
‫שרף.‬
‫הוא זורם אל נקודת הפריצה.‬
‫ומונע מהפולש לחדור.‬
‫החיפושית מתוכנתת להמשיך לקדוח,‬ ‫וקצת נוזלים לא עוצרים אותה.‬
‫אבל לשרף של העץ‬
‫יש טריק נוסף.‬
‫כשהוא מתייבש,‬
‫הוא מתקשה.‬
‫וכך מסוגל לעצור גם‬ ‫את החיפושית הנחושה ביותר...‬
‫בזמן פעולה.‬
‫אבל האורנים לא תמיד‬ ‫יכולים ליצור הגנה חזקה כל כך.‬
‫אקלים משתנה גורם‬ ‫לדפוסי מזג האוויר באוקיינוס השקט‬
‫לנוע צפונה.‬
‫סערות שבעבר שלטו ביערות קליפורניה‬
‫כעת מגיעות אל החוף הקנדי.‬
‫בשנים האחרונות, העצים האלה‬ ‫קיבלו רק שני שליש מכמות הגשם הרגילה.‬
‫ובלי מספיק מים‬ ‫כדי לשמור על זרימת השרף שלהם...‬
‫מאזן הכוחות הפך לטובת החיפושיות.‬
‫הן פורצות את ההגנות.‬
‫והזחלים שלהן‬ ‫חודרים דרך קווי האספקה של העצים,‬
‫מונעים מהם את המים‬ ‫הדרושים להם כדי לשרוד.‬
‫זה הקרב האחרון של העץ.‬
‫בדממה רועמת...‬
‫היער גוסס.‬
‫כל מה שצריך זה ניצוץ אחד.‬
‫ארבעה מיליון דונם בוערים‬ ‫ב-2,000 מעלות במשך חודשים.‬
‫במקומות מסוימים, יותר מ-80 אחוזים‬ ‫מהעצים המתים שמתדלקים את השרפות האלה‬
‫הם עצי אורן הזפת שנהרגו על ידי חיפושיות.‬
‫אבל אפילו כשיערות בוערים צובעים‬ ‫את שמי סן פרנסיסקו בכתום,‬
‫לעצים יש ניצוץ של תקווה.‬
‫הם מתחילים בנסיגה המונית איטית‬ ‫צפונה למקום מבטחים.‬
‫חלקם בקצב של כ-1.5 ק"מ כל שלוש שנים.‬
‫עצי אורן גדלים כעת‬ ‫בקווי רוחב שפעם היו קרים מכדי לשרוד.‬
‫כשקו העצים נע צפונה...‬
‫זה פותח הזדמנויות‬ ‫עבור אחרים לבוא בעקבותיהם,‬
‫מה שיכול לגרום להשלכות מפתיעות עבור כולנו.‬
‫זוג הבונים הנועז הזה‬ ‫עוקב אחר צעדת העצים,‬
‫ופורץ דרך צפונה‬ ‫יותר מכל בונה אחר עד אותו רגע.‬
‫עד הטונדרה באלסקה.‬
‫והשכונה החדשה הזו מספקת כעת‬ ‫את כל מה שהם צריכים כדי להיכנס לעניינים.‬
‫הם חייבים לבנות‬ ‫את הבית והסכר החדשים שלהם.‬
‫בשיניים...‬
‫ובכפות שלהם.‬
‫בתוך חודשים ספורים בלבד,‬
‫שטחי המרעה האלה יהיו נעולים‬ ‫באחיזתו הקפואה של החורף הארקטי.‬
‫כדי לשרוד בצפון הרחוק כל כך,‬ ‫עליהם לבנות את הסכר שלהם במלוא הקפדנות.‬
‫אם יחסום יותר מדי מים,‬ ‫הוא עלול להטביע את הבית שלהם.‬
‫מעט מדי מים, והבריכה שלהם‬ ‫תקפא לקרח מוצק, אשר ילכוד אותם בפנים.‬
‫זה איזון עדין של הנדסה מדויקת‬
‫וכרסום עצבני.‬
‫ורק האלמנטים יחליטו‬ ‫אם הם עשו את זה כמו שצריך.‬
‫החורף הגיע.‬
‫האם הבית שלהם נבנה כראוי?‬
‫או שהם בנו לעצמם קבר קפוא?‬
‫הם עשו את זה ובגדול.‬
‫בית מעוצב באופן מושלם.‬
‫מתאים לשטח החדש.‬
‫רק עם בוא האביב, אנחנו יכולים לראות‬ ‫שלסכר שלהם הייתה השפעה נוספת.‬
‫הבונים שלנו הפכו את הבריכה שלהם לאגם.‬
‫הוא סופג את שמש האביב,‬ ‫ומחמם את האדמה הקפואה שמתחתיו.‬
‫כשהאדמה מפשירה, עוד נחלים זורמים‬ ‫ועצים נוספים יכולים להכות שורשים.‬
‫החמדנות אחר שפע חומרי הבנייה‬
‫מעודדת בונים נוספים לנוע צפונה,‬
‫אשר הופכים את האדמה הבתולה הזאת‬ ‫לחזית קהילתית שוקקת.‬
‫אבל באוטופיה המתפתחת הזו‬ ‫יש עוד צדדים הסמויים מן העין.‬
‫אדמת הביצה הקפואה של אלסקה‬ ‫טומנת בתוכה סוד אפל.‬
‫כשהיא מפשירה,‬
‫היא משחררת גז מתאן.‬
‫גז חממה שבכוחו‬ ‫להוציא את האקלים שלנו מאיזון.‬
‫הוא לוכד פי 80 יותר חום באטמוספרה‬ ‫מאשר פחמן דו חמצני,‬
‫ומאיץ את הפשרת הקרח התת-קרקעי.‬
‫מה שיכול להביא לשחרור נוסף של מתאן‬
‫במעגל אכזרי של עלייה מתמדת בטמפרטורות.‬
‫תשעים אחוז מהחום העודף הזה‬
‫מוזן חזרה לאוקיינוסים שלנו,‬
‫מעורר עוד הוריקנים,‬
‫ובמקומות מסוימים, משהו הרבה יותר ערמומי.‬
‫הרגליים של אסדת נפט נטושה‬
‫מספקות את נקודת העיגון המושלמת‬ ‫לפוליפ הזעיר הזה.‬
‫מעמדתו האסטרטגית...‬
‫הוא מחפש נקודות חדשות‬
‫כדי ליצור שיבוט.‬
‫באוקיינוס מתחמם, לא לוקח זמן רב לפוליפ אחד‬
‫ליצור צבא של שיבוטים.‬
‫אבל זה רק הצעד הראשון‬ ‫בהתרחבות הבלתי פוסקת שלהם.‬
‫אחרי כמה שבועות קצרים,‬ ‫השיבוטים מתחילים להשתנות.‬
‫הם מאבדים את הזרועות שלהם‬ ‫ומעצבים את גופם לצורת מגדל זעיר.‬
‫כל שיבוט הופך לפס ייצור.‬
‫מסוע של תינוקות.‬
‫באוקיינוס חם, המתרוקן מדגה‬ ‫בעקבות דיג מופרז, יש פחות טורפים.‬
‫אז התינוקות האלה יכולים לשרוד במספרי שיא.‬
‫הם גדלים לבגרות תוך כמה שבועות.‬
‫ונהפכים למדוזות.‬
‫ללא קונכייה או שלד,‬ ‫הם יכולים להחזיק מעמד‬
‫אפילו כשהאקלים המשתנה‬ ‫הופך את האוקיינוס לחומצי יותר מתמיד.‬
‫השורדים האולטימטיביים של הכוכב שלנו.‬
‫והיצורים הג'לטינים הפשוטים האלה‬ ‫ייצרו בסופו של דבר עוד פוליפים.‬
‫לכל אחד יש את הכוח‬ ‫ליצור צבא של מיליוני שיבוטים משלו.‬
‫האוקיינוסים המשתנים שלנו עדים כעת לתופעה‬
‫שיש מדענים המכנים אותה "עלייתו של הסליים".‬
‫אוקיינוסים של ג'לי.‬
‫רבבות של מכרסמים.‬
‫נחילי חרקים.‬
‫מופיעות כל האזהרות לכך‬ ‫שהרשת של הטבע נמצאת בנקודת שבירה.‬
‫כולנו מתחילים לחוש בהשפעות.‬
‫אבל עדיין יש דרכים להחזיר‬ ‫את הכוכב החולה שלנו אל קו הבריאות.‬
‫אנחנו חולקים את ביתנו עם מינים יוצאי דופן‬
‫שמתקשים להאכיל את משפחותיהם,‬
‫לשמור על ילדיהם,‬
‫ולהגן על בתיהם‬
‫אשר יכולים לעזור לרשת הטבע להתאושש.‬
‫המרפאים החזקים ביותר בעולם החיים שלנו.‬
‫הם מחזיקים את עתידנו בידיהם.‬
‫תרגום כתוביות: סיון שפירא‬